ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2021 року
м. Харків

справа № 613/620/21

провадження № 22-ц/818/4492/21
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря: Сізонової О.О. , 

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех»,

відповідачі: Державне підприємство «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справуза позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех» до Державного підприємства «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про визнання недійсними правочинів
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех» на ухвалу Богодухівського районного суду Харківської області від 20 травня 2021 року у складі судді Сеник О.С., -

встановив:

17.05.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех» (далі за текстом - ТОВ «НВДЦ «Агротех») звернулося до суду з позовом до Державного підприємства «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат» (далі за текстом - ДП «Богодухівський СГУКК»), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , у якому просить: 
1) визнати недійсною угоду від 03.12.2019 про дострокове розірвання договору оренди землі кадастровий номер 6320810100:03:002:0022 від 24.05.2012, укладену між ДП «Богодухівський с/г УКК» та ОСОБА_1 ; 
2) визнати недійсною угоду від 03.12.2019 про дострокове розірвання договору оренди землі кадастровий номер 6320810100:03:002:0023 від 24.05.2012, укладену між ДП «Богодухівський с/г УКК» та ОСОБА_1 ; 
3) визнати недійсною угоду від 03.12.2019 про дострокове розірвання договору оренди землі кадастровий номер 6320810100:03:003:0093 від 21.07.2016, укладену між ДП «Богодухівський с/г УКК» та ОСОБА_2 ; 
4) визнати недійсною угоду від 03.12.2019 про дострокове розірвання договору оренди землі кадастровий номер 6320810100:03:003:0094 від 24.12.2013, укладену між ДП «Богодухівський с/г УКК» та ОСОБА_2 ;
5) визнати недійсною угоду від 28.12.2019 про дострокове розірвання договору оренди землі кадастровий номер 6320810100:03:003:0016 від 18.08.2014, укладену між ДП «Богодухівський с/г УКК» та ОСОБА_3 ; 
6) визнати недійсною угоду від 28.12.2019 про дострокове розірвання договору оренди землі кадастровий номер 6320810100:03:003:0043 від 18.08.2014, укладену між ДП «Богодухівський с/г УКК» та ОСОБА_4 ;
7) визнати недійсною угоду від 28.12.2019 про дострокове розірвання договору оренди землі кадастровий номер 6320810100:03:003:0022 від 18.08.2014, укладену між ДП «Богодухівський с/г УКК» та ОСОБА_5 ;
8) визнати недійсною угоду від 28.12.2019 про дострокове розірвання договору оренди землі кадастровий номер 6320810100:03:003:0047 від 09.09.2016, укладену між ДП «Богодухівський с/г УКК» та ОСОБА_6 ;
9) визнати недійсною угоду від 28.12.2019 про дострокове розірвання договору оренди землі кадастровий номер 6320810100:03:003:0112 від 26.06.2017, укладену між ДП «Богодухівський с/г УКК» та ОСОБА_7 ;
10) визнати недійсною угоду від 28.12.2019 про дострокове розірвання договору оренди землі кадастровий номер 6320810100:03:003:0113 від 26.06.2017, укладену між ДП «Богодухівський с/г УКК» та ОСОБА_7 ;
11) визнати недійсною угоду від 24.12.2019 про дострокове розірвання договору оренди землі кадастровий номер 6320810100:03:002:0147 від 30.01.2014, укладену між ДП «Богодухівський с/г УКК» та ОСОБА_8 ; 
12) визнати недійсною угоду від 27.12.2019 про дострокове розірвання договору оренди землі кадастровий номер 6320810100:03:002:0018 від 24.05.2012, укладену між ДП «Богодухівський с/г УКК» та ОСОБА_9 ;
13) визнати недійсною угоду від 27.12.2019 про дострокове розірвання договору оренди землі кадастровий номер 6320810100:03:003:0001 від 12.09.2016, укладену між ДП «Богодухівський с/г УКК» та ОСОБА_10 ;
14) визнати недійсною угоду від 28.12.2019 про дострокове розірвання договору оренди землі кадастровий номер 6320810100:02:005:0151 від 24.12.2013, укладену між ДП «Богодухівський с/г УКК» та ОСОБА_11 ;
Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 20 травня 2021 року у відкритті провадження – відмовлено та скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 07.05.2021, у вигляді заборони державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії щодо державної реєстрації припинення права оренди землі Державного підприємства «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат» та реєстрації виникнення речових прав (права оренди землі) за будь-якими іншими третіми особами на земельні ділянки з кадастровими номерами 6320810100:03:002:0022, 6320810100:03:002:0023, 6320810100:03:003:0093, 6320810100:03:003:0094, 6320810100:03:003:0016, 6320810100:03:003:0043, 6320810100:03:003:0022, 6320810100:03:003:0047, 6320810100:03:003:0112, 6320810100:03:002:0147, 6320810100:03:002:0018, 6320810100:03:003:0001, 6320810100:02:005:0151.
Зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у Богодухівському районі Харківської області, повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех» судовий збір у розмірі 49940 грн. 00 коп., який був сплачений за платіжним дорученням № 523 від 17.05.2021.
В апеляційній скарзі ТОВ «НВДЦ «Агротех», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що спір має розглядатися в порядку господарського судочинства, оскільки зазначені в позові відносини стосуються приватизації державного майна.
Вказує, що суд дійшов до висновку про пов`язаність спору з приватизацією державного майна лише на підставі співпадіння часового періоду укладання спірних договорів та процесу приватизації державного майна, не беручи до уваги та не досліджуючи інші наявні в матеріалах справи документи та норми чинного законодавства про оренду землі, питання землекористування, оскарження укладених щодо орендованих земельних ділянок договорів, жодним чином не пов`язано з процесом приватизації єдиного майнового комплексу. Земельні ділянки, які є предметом оскаржуваних договорів, є власністю фізичних осіб, а не держави, та не належали до об`єкта приватизації, що свідчить саме про необхідність захисту свого законного інтересу на землю в порядку цивільного судочинства, виходячи також із суб`єктного складу учасників справи. Вищевказане питання Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна» не регулюється, оскільки приватизація фактично є завершеною.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, закрити провадження та залишити позовну заяву без розгляду, а апеляційну скаргу без задоволення.
Вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання недійсними угод про розірвання договорів оренди пов`язані саме із захистом його прав як переможця аукціону, а не орендаря земельних ділянок, оскільки позивачем у позовній заяві не наведено обставин, які б беззаперечно свідчили про те, що позивач, на дату укладення оспорюваних ним угод, набув такого статусу.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Ухвала про відмову у відкритті провадженні мотивована тим, що спірні відносини виникли в ході процесу приватизації ДП «Богодухівський СГУКК» як об`єкта малої приватизації, за своєю суттю даний спір пов`язаний з приватизацією державного майна, який в силу закону належить до юрисдикції господарського суду. Вимоги позивача про визнання недійсними угод про розірвання договорів оренди пов`язані саме із захистом його прав як переможця аукціону, а не орендаря земельних ділянок, оскільки позивачем у позовній заяві не наведено обставин, які б беззаперечно свідчили про те, що позивач, на дату укладення оспорюваних угод, набув такого статусу. Отже, вимоги про визнання недійсними угод прямо випливають із порушення прав та законних інтересів ТОВ «НВДЦ «Агротех» як учасника процесу приватизації. 
Такі висновки суду не відповідають матеріалам справи та вимогам закону.
З матеріалів справи убачається, що звертаючись до суду з позовом ТОВ «НВДЦ «Агротех», обґрунтувало позовні вимоги тим, що наказом Фонду державного майна України від 27.03.2018 № 477 затверджено перелік об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2018 році, до якого увійшло і ДП «Богодухівський СГУКК». Наказом РВ ФДМУ по Харківській області від 24.04.2018 № 895 прийнято рішення про приватизацію шляхом продажу на аукціоні об`єкта малої приватизації – ДП «Богодухівський СГУКК». Відповідно до протоколу про результати електронного аукціону № UA-РS-2019-11-14-000051-2 від 16.12.2019 ТОВ «НВДЦ «Агротех» є переможцем аукціону з продажу вказаного об`єкта малої приватизації. 19.12.2019 Регіональним відділенням ФДМУ по Харківській, Донецькій та Луганській областях прийнято наказ № 01192 «Про прийняття рішення про приватизацію об`єкта малої приватизації шляхом викупу». 10.01.2020 між РВ ФДМУ Харківській, Донецькій та Луганській областях та позивачем укладено договір купівлі-продажу ДП «Богодухівський СГУКК», а 28.01.2020 підписано акти приймання-передачі державного майна відповідно до вказаного договору.
З посиланням на ч.4 ст.12 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» вказує, що з дня прийняття рішення про приватизацію ДП «СГУКК» (24.04.2018) і до завершення приватизації, яке відбулося 03.03.2020 згідно з наказом РВ ФДМУ по Харківській, Донецькій та Луганській областях № 00299, як саме підприємство ДП «СГУКК», так і уповноважені органи управління підприємства були позбавлені права без згоди органів приватизації вчиняти правочини, предметом яких є відчуження підприємством земельних ділянок та/або майнових прав на них, та/або внаслідок яких може відбутися зменшення розміру земельної ділянки, що належить такому підприємству або перебуває в його користуванні. Однак, всупереч приписам ч.4 ст.12 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна», директором ДП «Богодухівський СГУКК» Тризною О.М. було самовільно, без згоди органу приватизації укладено угоди про розірвання договорів оренди землі близько зі 100 власниками земельних ділянок, які після прийняття рішення про приватизацію об`єкта перебували у користуванні ДП «Богодухівський СГУКК», у тому числі з відповідачами по справі. За таких обставин, дії керівника – директора «Богодухівський СГУКК», на думку позивача, є протиправними та такими, що порушують законний інтерес переможця аукціону – покупця (позивача), на користь якого на момент укладення оспорюваних угод було прийнято рішення про приватизацію об`єкта малої приватизації. Заявлені позовні вимоги про визнання недійсними угод пов`язані між собою єдиною підставою виникнення – порушенням директором ДП «Богодухівський СГУКК» Тризною О.М. положень ч.4 ст.12 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна». Всі оскаржувані угоди, спрямовані на відчуження ДП «Богодухівський СГУКК» права оренди земельних ділянок», вчинені без згоди органу управління – РВ ФДМУ по Харківській, Донецькій та Луганській областях, та в силу абз.14 ч.4 ст.12 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» є недійсними. 
За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин. 
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. 
Статтею 30 Закону України «Про приватизацію державного майна» (у редакції, чинній на момент звернення з позовом) було встановлено, що спори щодо приватизації державного майна, крім спорів, які виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції адміністративних судів, вирішуються господарським судом у порядку, встановленому ГПК України. 
Аналогічні положення про розгляд господарськими судами справ у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду, у чинних редакціях містять і пункт 2 частини першої статті 20 ГПК України та стаття 30 Закону України «Про приватизацію державного майна».
За змістом пункту 22 статті 1 Закону України «Про приватизацію державного або комунального майна» приватизацією є платне відчуження майна, що перебуває у державній або комунальній власності, на користь фізичних та юридичних осіб.
Пунктом 1 статті 26 Закону України «Про приватизацію державного або комунального майна» передбачено, що під час приватизації об`єкта державної або комунальної власності шляхом його продажу на аукціоні, викупу між продавцем і покупцем укладається відповідний договір купівлі-продажу.
З матеріалів позовної заяви убачається, що 10.01.2020 між РВ ФДМУ Харківській, Донецькій та Луганській областях та позивачем укладено договір купівлі-продажу ДП «Богодухівський СГУКК», а 28.01.2020 підписано акти приймання-передачі державного майна відповідно до вказаного договору.
Таким чином, в даних правовідносинах процедура приватизації державного майна завершена, позивач не ставить під сумнів правильність процедури приватизації, не оспорює чинність та дійсність договору від 10 січня 2020 року.
Суть позовних вимог зводиться не до оспорювання процедури приватизації чи порядку набуття права власності в ході приватизації державного майна, а до оскарження укладених щодо орендованих земельних ділянок договорів, які є власністю фізичних осіб, а не держави, та не належали до об`єкта приватизації.
При визначенні підсудності даної справи слід виходити з характеру спірних правовідносин, прав, свобод та інтересів, за захистом яких звернувся позивач.
Договори оренди землі та оспорені до них додаткові угоди про дострокове розірвання договору оренди були укладені не в порядку приватизації комунального майна за результатами проведення аукціону. Відтак, враховуючи характер спірних відносин, правову природу юридичного спору, справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Статтею 20 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: 
1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; 2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду; 3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; 4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; 5) справи у спорах щодо фінансових інструментів, зокрема щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах; 6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи – підприємці.
Враховуючи наведене, з огляду на суб`єктний склад сторін, характер спірних правовідносин у цій справі спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про його підвідомчість судам господарської юрисдикції. 
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (пункти 1, 4 частини 1 статті 379 ЦПК України).
Оскільки ухвала суду від 20 травня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі постановлена з порушенням норм процесуального права, а вирішення питань, передбачених ст. ст. 185-187 ЦПК України відноситься до повноважень суду першої інстанції, то це судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи до Богодухівського районного суду Харківської області для продовження розгляду. Оскільки ухвалу про відмову у відкритті провадження скасовано, то наявні підстави і для скасування ухвали в частині скасування заходів забезпечення позову та повернення судового збору. 
Питання щодо розподілу судових витрат відповідно до положень частини 13 статті 141 ЦПК України підлягає вирішенню одночасно з ухваленням остаточного вирішення справи по суті.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389,390 ЦПК України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех» задовольнити.
Ухвалу Богодухівського районного суду Харківської області від 20 травня 2021 року скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 28 липня 2021 року.