ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6935/21 Справа № 178/105/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Цаберябий Б. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

21 липня 2021 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М., 
               за участю секретаря – Піменової М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа приватний нотаріус Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, про припинення кредитного договору з його фактичним виконанням та зобов`язання вчинити певні дії 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

31 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа приватний нотаріус Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, про припинення кредитного договору з його фактичним виконанням та зобов`язання вчинити певні дії.
Позов мотивований тим, що між ним та ПАТ КБ «Приват Банк» укладено кредитний договір № DZR0GA00000119, згідно умов якого він отримав кредит у розмірі 23350 доларів США. З метою належного виконання умов вищезазначеного кредитного договору, 18 квітня 2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки № DZR0GA00000119. 18 квітня 2008 року до державного реєстру іпотек приватним нотаріусом Чорною О.В. було внесено реєстраційний напис № р/н 7047720, згідно якого було накладено заборону відчуження на житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 .
Позивач вказує, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором, що сталося внаслідок зростання курсу долару США по відношенню до гривні, банк звернувся з позовною заявою до суду, згідно якої просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № DZR0GA00000119 та 25 грудня 2014 року судом ухвалене заочне рішення у справі №178/1732/14-ц, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково та стягнуто заборгованість за вищезазначеним кредитним договором в сумі 171615,40 грн. та судовий збір. На виконання рішення суду ПАТ КБ «ПриватБанк» в травні 2018 року звернувся із заявою до виконавчої служби в Криничанському районі, та державним виконавцем відкрито виконавче провадження №56447214.
На виконання виконавчого листа №178/1732/14-ц про стягнення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 171615,40 грн. 22 травня 2018 року винесена відповідна постанова державного виконавця. 06 листопада 2018 року з метою виконання рішення суду та вимог виконавчого провадження № 56447214 позивачем було сплачено 189046,94 грн. на погашення заборгованості за виконавчим листом. А 20 листопада 2018 року позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою, згідно якої просив визнати виконаними зобов`язання за кредитним договором та скасувати обтяження на нерухоме майно, яке було накладено за умов договору іпотеки. Проте, 28 листопада 2018 року від АТ КБ «ПриватБанк» було надано відповідь, згідно якої ОСОБА_1 відмовлено у виконанні вищезазначеної заяви, оскільки ним погашено заборгованість, яка існувала на час звернення з позовом до суду, а впродовж строку від дати звернення до суду до дати виконання рішення суду зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі не виконано.

Заочним рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.96-99).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с. 102-105). 

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.120-125). 

Постановою Верховного суду від 26 травня 2021 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.204-210). 

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, з урахуванням постанови Верховного Суду від 26 травня 2021 року, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити. 

Судом першої інстанції встановлено, що 15 квітня 2008 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», назву якого змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк», а у подальшому – на АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 23 350 дол. США зі сплатою 12,96 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до 14 квітня 2018 року включно.
Відповідно до умов договору погашення здійснюється щомісяця, у період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісії, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором, а також інших витрат згідно з умовами.
ОСОБА_1 належним чином не виконав умови кредитного договору, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заочним рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року у справі № 178/1732/14-ц, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 15 квітня 2008 року у розмірі 171 615,40 грн та судовий збір у розмірі 1 804,46 грн.
Під час розгляду справи № 178/1732/14-ц судом встановлено заборгованість позичальника перед кредитором у розмірі 171615,40 грн станом на 28 серпня 2014 року.
Державним виконавцем Криничанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 22 травня 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56447214 з виконання вказаного рішення суду, а 15 листопада 2018 року цим державним виконавцем винесено постанову про закінчення зазначеного виконавчого провадження у зв`язку зі сплатою боргу у повному обсязі.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої, абзацу дванадцятого ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто при зверненні з позовом про визнання припиненим зобов`язання на позивача покладений тягар доведення обставин повного припинення зобов`язань за кредитним договором (договором іпотеки) у зв`язку з їх виконанням. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 320/4977/17 (провадження № 61-46694св18).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказував, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, з нього стягнуто заборгованість за кредитним договором у повному обсязі. Вказане рішення позичальник виконав повністю, тому кредитний договір є припиненим. Зазначав, що іпотека також є припиненою у зв`язку з припиненням основного зобов`язання.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суди виходили, що з прийняттям судом рішення про стягнення боргу цивільні права та обов`язки АТ КБ «ПриватБанк» як кредитора за договором не припинились, оскільки рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання.

Проте погодитися з таким висновком, колегія суддів не може.
Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Судами встановлено, що сторони уклали кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 23350 дол. США зі сплатою 12,96 % річних та зобов`язався погасити кредит щомісячними платежами до 14 квітня 2018 року включно.
За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та
вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (стаття 530 ЦК України).
Як встановлено вище, позичальник не виконав належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, тому заочним рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року у справі № 178/1732/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну заборгованість станом на 28 серпня 2014 року у розмірі 171 615,40 грн.
Кредитор сам визначив заборгованість за кредитним договором, погодився із рішенням суду, яким таку заборгованість стягнуто з боржника та не оскаржив його в апеляційному порядку.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що він повністю виконав рішення суду та погасив заборгованість за кредитним договором. Вказував, що до звернення до суду з цим позовом, позичальник направив кредитору заяву, в якій просив: визнати заборгованість сплаченою у повному обсязі; припинити кредитний договір у зв`язку з його виконанням, проведеним належним чином; скасувати чинність обтяження на нерухоме майно. Зазначав, що подана до банку заява залишена без задоволення.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14 10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Вищенаведене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).
Встановивши на підставі постанови державного виконавця від 15 листопада 2018 року про закінчення виконавчого провадження (докази оскарження якої у матеріалах справи відсутні) обставини щодо сплати позичальником заборгованості за кредитним договором відповідно до заочного рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року у справі № 178/1732/14-ц, колегія суддів дійшла висновку, що заслуговують на увагу доводи позивача щодо припинення основного та забезпечувального зобов`язань.
Враховуючи викладене, помилковими є висновки суду про неприпинення кредитного зобов`язання внаслідок наявності у банка права на стягнення з ОСОБА_1 3 % річних та інфляційних втрат за весь час затримки виконання судового рішення, які входять до складу основного зобов`язання та мають компенсаційний характер, оскільки у зв`язку із затримкою виконання рішення суду про стягнення заборгованості у позичальника не виникає будь-яких інших зобов`язань за кредитним договором. При цьому кредитор має право порушувати питання про стягнення з ОСОБА_1 коштів на підставі статті 625 ЦК України за період невиконання заочного рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року у справі № 178/1732/14-ц. Однак таке право кредитора виникає в силу Закону, а не договору.
Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі № 569/613/19 (провадження № 61-18981св19), від 26 лютого 2020 року у справі № 569/23247/18 (провадження № 61-14784св19), від 15 квітня 2021 року у справі № 570/648/19 (провадження № 61-7308св20).
Судами встановлено, що заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року у справі № 178/1732/14-ц виконано.
Доказів реалізації свого права на стягнення будь-яких інших платежів, пов`язаних із затримкою виконання судового рішення, кредитор не надав.
Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
ОСОБА_1 у позовній заяві та в апеляційній скарзі вказує, що кредитні зобов`язання були забезпечені іпотекою, предметом якої є житловий будинок АДРЕСА_1 .
Позивач зазначає, що іпотека припинилася в зв`язку з припиненням основного зобов`язання, проведеного належним чином.
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).
Абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.
Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання за договором, таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом його визнання.
З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні.
Отже, вимоги позивача про визнання договору іпотеки припиненим, зняття заборони відчуження майна та вилучення записів з Державного реєстру іпотек запису про іпотеку є взаємопов`язаними та такими, що пов`язані між собою.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 742/985/18-ц (провадження № 61-4764св19). 
З огляду на встановлені обставини справи на наведені вище норми, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, допустився грубих порушень норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3585,50 грн. = (768, 40 грн+1260,60 грн.+1556,80 грн.) (а.с.1, 106, 146).

Керуючись ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. 

Заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2020 року - скасувати. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа приватний нотаріус Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, про припинення кредитного договору з його фактичним виконанням та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати сплаченою у повному обсязі заборгованість за кредитним договором  № DZR0GA00000119 від 15 квітня 2008 року укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК». 
Визнати припиненими зобов`язання між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором № DZR0GA00000119 від 15 квітня 2008 року та договором іпотеки № DZR0GA00000119, посвідченим 18 квітня 2008 року приватним нотаріусом Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області. 
Скасувати заборону на відчуження нерухомого майна: житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладену приватним нотаріусом Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, шляхом виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону № 18197488.
Зобов`язати акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» повернути ОСОБА_1 правовстановлюючи документи на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570; адреса: Україна, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3585,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: