П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/578/21	
Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді – доповідача	Кравця О.О.	
судді –	Зуєвої Л.Є.	
судді – за участю секретаря	Коваля М.П. Юрчак М.Р. 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року по справі № 540/578/21, прийнятого у складі судді Морської Г.М. за правилами спрощеного позовного провадження, за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України,  за участю третьої особи: Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

I. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ:

19 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України,  за участю третьої особи: Національної поліції України, в якому просила:
визнати протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в Національній поліції вислуги років в календарному обчисленні - 06 років 05 місяців 08 днів, у пільговому обчисленні - 07 років 10 місяців 04 дні у Державній кримінально-виконавчій службі;
зобов`язати  Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в Національній поліції, стаж служби на різних посадах у Державній кримінально-виконавчій службі органів виконання покарань, що становить в календарному обчисленні - 06 років 05 місяців 08 днів, у пільговому обчисленні - 07 років 10 місяців 04 дні та видати ОСОБА_1 довідку з урахуванням перерахованої вислуги років.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року позов був задоволений.
Визнано протиправними дії Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу служби в Національній поліції вислуги років в календарному обчисленні - 06 років 05 місяців 08 днів, у пільговому обчисленні - 07 років 10 місяців 04 дні у Державній кримінально-виконавчій службі.
Зобов`язано Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України  зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в Національній поліції, стаж служби на різних посадах у Державній кримінально-виконавчій службі органів виконання покарань, що становить в календарному обчисленні - 06 років 05 місяців 08 днів, у пільговому обчисленні - 07 років 10 місяців 04 дні та видати ОСОБА_1  довідку з урахуванням перерахованої вислуги років.

II.          КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ, УЗАГАЛЬНЕНІ  ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ  УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись з рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України подав апеляційну скаргу, та просив його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Вимоги апеляційної скарги відповідач обґрунтовує тим, що чинне у період проходження позивачем служби у Державній кримінально - виконавчій службі Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановок) Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114, не відносило Державну кримінально - виконавчу службу до органів внутрішніх справ. Порядок і умови проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи регулювалось Законом України “Про міліцію”, питання ж їхнього соціального захисту врегульовані Законом України “Про Національну поліцію”. До вислуги років для виплати поліцейським надбавки за стаж служби та надання додаткової оплачуваної відпустки зараховуються періоди служби, вичерпний перелік якої визначено частиною другою статті 78 Закону України “Про Національну поліцію”, служба позивача на відповідних посадах в Державній кримінально - виконавчій службі (яка в даному переліку відсутня) не підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції.
Також апелянт вказує на те, що питання про обчислення стажу позивачки вже вирішено у межах управлінсько-кадрових повноважень Департаменту.

III. ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ: 

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.124 -127 КАС України.
Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав:

          IV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

З матеріалів справи вбачається, що наказом Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 20.04.2018 року №83/ОС "Про звільнення ОСОБА_1 " визначено звільнити ОСОБА_1 згідно з п.4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 . 
Визначено вислугу років позивачки на день звільнення в календарному обчисленні 06 років 5 місяців та 8 днів, у пільговому обчисленні - 07 років 10 місяців 4 дні.
17.04.2018 року ОСОБА_1 призначено на посаду дільничного офіцера поліції сектора превенції Корабельного відділення поліції Херсонського відділу поліції ГУНП з 21.04.2018 року, присвоївши спеціальне звання рядовий поліції.
Стаж для виплати відсоткової надбавки за вислугу років та визначення тривалості чергової відпустки станом на 01.05.2018 року зазначений - 10 днів.
31.05.2019 року Наказом Головного управління Національної поліції в Херсонській області №157 о/с дск "Про особовий склад" ОСОБА_1 присвоєно чергове спеціальне звання капітана поліції.
Рішенням Херсонського окружного суду Херсонської області від 21.12.2019 року, яке набуло законної сили згідно із  постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2020 року у справі № 540/2355/19 була  визнана протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Херсонській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції наявну станом на 20.04.2018 вислугу років в календарному обчисленні 06 років 05 місяців 08 днів, у пільговому обчисленні 07 років 10 місяців 04 дні у Державній кримінально - виконавчій службі; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в Національній поліції, стаж служби на посадах у Державній кримінально - виконавчій службі органів виконання покарань, що становить в календарному обчисленні 6 років 05 місяців 08 днів, у пільговому обчисленні 07 років 10 місяців 04 дні.
Відповідно до витягу з наказу ГУНП в Херсонській області від 29.04.2020 № 105 о/с капітану поліції ОСОБА_1 до стажу служби в Національній поліції України зараховано стаж служби на посадах у Державній кримінально-виконавчій службі органів виконання покарань у календарному обчисленні 06 р. 05 міс. 08 днів, у пільговому - 07 р. 10 міс. 04 дні.
У подальшому наказом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 24.03.2020 № 81 о/е “По особовому складу” ОСОБА_1 з 12.03.2020 у порядку переведення з Головного управління Національної поліції України в Херсонській області призначено старшим інспектором з особливих доручень режимно-секретного відділу управління стратегічних розслідувань в Херсонській області та станом на 12.03.2020 встановлено стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки - 01 рік 10 місяців 22 дні (а/с 45). 
21.12.2020 позивач звернулася із заявою до Департаменту стратегічних розслідувань НПУ, в якій просила зарахувати до стажу служби в Національній поліції, стаж служби на посадах у Державній кримінально - виконавчій службі органів виконання покарань, що становить в календарному обчисленні 6 років 05 місяців 08 днів, у пільговому обчисленні 07 років 10 місяців 04 дні, відповідно до рішення Херсонського окружного суду Херсонської області 21.12.2020 та наказу ГУНП в Херсонській області від 29.04.2020 № 105 о/с (а/с 22-23).
Листом Департаменту стратегічних розслідувань НПУ від 20.01.2021 позивачу відмовлено з посиланням на те, що ДСР НПУ не було стороною у справі № 540/2355/19 та те, що відповідно до матеріалів архівної особової справи служба ОСОБА_1 на посадах в ДКВС в календарному обчисленні складала 04 р.02 міс.19 дн (а/с 24-26).

V.  РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ТА ОЦІНКА СУДУ :

Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.
Згідно ч.1 ст.6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
У широкому розумінні принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування. Так, актуальна практика Європейського Суду з прав людини  та Верховного Суду спирається на такі загально-правові категорії як  "непорушність прав", "якість та точність закону", "стабільність та остаточність судових рішень", "законні очікування"  тощо. Названі поняття можна узагальнити  принципом правової (юридичної) визначеності, який відіграє надважливе значення у формуванні та функціонуванні системи права демократичної держави. Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що  принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права  (рішення ЄСПЛ  у справах “Брумареску проти Румунії”, “Стіл та інші проти Сполученого Королівства” та ін.).
Тобто правова визначеність являє собою сукупність вимог до діяльності органів державної влади, змісту правових актів, здійснення судочинства та правозастосовної діяльності в цілому. Реальне існування правової визначеності зумовлює довіру суспільства до діяльності держави, до судової системи, належне ставлення до права та закону. Відсутність правової визначеності, навпаки, спричиняє порушення прав, свобод та законних інтересів осіб, руйнує основи правової системи. 
Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні Гарантії, що надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина “судового процесу” для цілей статті 6( див. рішення ЄСПЛ  у справі “Горнсбі проти Греції” від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п.40).
Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії»(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та  п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року  ).
Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).
Зміст зобов`язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції ( 995_004 ) залежить від характеру поданої заявником скарги; "ефективність" "засобу юридичного захисту" у значенні цієї статті не залежить від визначеності сприятливого для заявника результату. Водночас засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (див. згадане вище рішення у справі Кудли, пп. 157-158; та рішення у справі "Вассерман проти Росії" (N 2) (Wasserman v. Russia) (no. 2), N 21071/05, п. 45, від 10 квітня 2008 року).

(1)          Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1-2 ст.308 КАС України, в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії).
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у    статті 2 КАС України    (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією   та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що питання зарахування ОСОБА_1 стаж служби на посадах у Державній кримінально - виконавчій службі органів виконання покарань до стажу служби в поліції було предметом розгляду адміністративної справи № 540/2355/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області.
Так,  рішенням Херсонського окружного суду Херсонської області від 21.12.2019 року, яке набуло законної сили згідно із  постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2020 року у справі № 540/2355/19 була  визнана протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Херсонській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції наявну станом на 20.04.2018 вислугу років в календарному обчисленні 06 років 05 місяців 08 днів, у пільговому обчисленні 07 років 10 місяців 04 дні у Державній кримінально - виконавчій службі; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в Національній поліції, стаж служби на посадах у Державній кримінально - виконавчій службі органів виконання покарань, що становить в календарному обчисленні 6 років 05 місяців 08 днів, у пільговому обчисленні 07 років 10 місяців 04 дні.
Отже, правомірність вимоги позивача щодо зарахування їй до стажу служби в поліції стаж служби на посадах у Державній кримінально-виконавчій службі органів виконання покарань підтверджена рішенням суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання.
Судове рішення виконане Головним управлінням Національної поліції в Херсонській області шляхом видання наказу від 29.04.2020 № 105 о/с, яким капітану поліції ОСОБА_1 до стажу служби в Національній поліції України зараховано стаж служби на посадах у Державній кримінально-виконавчій службі органів виконання покарань у календарному обчисленні 06 р. 05 міс. 08 днів, у пільговому - 07 р. 10 міс. 04 дні.
Апеляційний суд вважає помилковою позицію відповідача, що рішення суду у справі № 540/2355/19 стосується лише Головного управління НПУ у Херсонській області, яке вже виконане, оскільки питання, яке вирішив суд стосується порядку обрахунку стажу служби у поліції ОСОБА_1 , незалежно від того, який орган такий обрахунок проводить та встановлює певні факти, які стосуються саме позивачки. 
Апеляційний суд також критично ставиться до доводів апелянта, що питання про обчислення стажу позивачки вже вирішено у межах управлінсько-кадрових повноважень Департаменту, оскільки рішення суду, що набрало законної сили, має виконуватись державним органом, а не ревізуватись ним, оскільки повноваження перегляду судового рішення має лише суд.
Таким чином, наявність рішення суду у справі № 540/2355/19, яке набрало законної сили, та яким встановлено необхідність включення до стажу служби у поліції ОСОБА_1 стажу служби на посадах у Державній кримінально-виконавчій службі органів виконання покарань в календарному обчисленні - 06 років 05 місяців 08 днів, у пільговому обчисленні - 07 років 10 місяців 04 дні, має наслідком протиправність дій/бездіяльності будь-якого органу, який при обрахунку стажу служби у поліції ОСОБА_1 не зараховує до такого стажу її стаж служби на посадах у Державній кримінально-виконавчій службі органів виконання покарань.
Така позиція суду узгоджується із принципом правової визначеності, що є  невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду 1-ї інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу служби в Національній поліції вислуги років в календарному обчисленні - 06 років 05 місяців 08 днів, у пільговому обчисленні - 07 років 10 місяців 04 дні у Державній кримінально-виконавчій службі та поновлення порушеного права шляхом зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в Національній поліції, стаж служби на різних посадах у Державній кримінально-виконавчій службі органів виконання покарань, що становить в календарному обчисленні - 06 років 05 місяців 08 днів, у пільговому обчисленні - 07 років 10 місяців 04 дні та видати ОСОБА_1 довідку з урахуванням перерахованої вислуги років.
Бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в Національній поліції вислуги років в календарному обчисленні - 06 років 05 місяців 08 днів, у пільговому обчисленні - 07 років 10 місяців 04 дні у Державній кримінально-виконавчій службі становила  порушення принципу верховенства права та юридичної визначеності , як його складової,  та вимог ст.19, 129-1 Конституції України , ст. 14 КАС України  та ст.1 Протоколу 1 Європейської Конвенції про захист  прав людини та основоположних  свобод, державний  орган, який не дотримується своїх власних процедур та не довів наявність обґрунтованість своєї бездіяльності  -   не повинен мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків щодо зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в Національній поліції, стаж служби на різних посадах у Державній кримінально-виконавчій службі органів виконання покарань, що становить в календарному обчисленні - 06 років 05 місяців 08 днів, у пільговому обчисленні - 07 років 10 місяців 04 дні та видачі ОСОБА_1 довідки з урахуванням перерахованої вислуги років.
Крім того апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду в постанові  від 19 листопада 2019 року по справі №520/903/19, оскільки у вказаному рішенні Верховний суд дійшов висновку, що час навчання у ВНЗ не зараховується до вислуги років при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, проте у цій справі  спірним є питання зарахування до стажу служби в Національній поліції періоду проходження служби у Державній кримінально-виконавчій службі, а не час навчання у ВНЗ.
Апеляційний суд погоджується із доводами апелянта , що питання щодо зарахування стажу вже було вирішено судовим рішенням у справі № 540/2355/19, яке набрало законної сили та відповідно до вимог  ч. 4 ст. 78 КАС України має преюдиційне значення для вирішення даної справи.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

(2) Висновки апеляційного суду:

Судом 1-ої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми матеріального та процесуального права, справу розглянуто повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, судове рішення прийнятне та підписано суддею, який зазначений у судовому рішенні.
Апеляційний суд доходить до висновку, щодо відсутності підстав для задоволення апеляційних скарг, та зміни чи скасування рішення суду 1-ої інстанції, а  також вважає, що відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.
Керуючись ст.8,19,55 Конституції України, ст. 6, 8 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 3, 6, 7, 242, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України – залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає   оскарженню  в касаційному порядку .
Повне судове рішення складене та підписане 30 червня 2021 року.

Головуючий суддя 	 	Кравець О.О.	
Судді	    	Коваль М.П.    Зуєва Л.Є.