Справа № 132/586/21
Провадження № 22-ц/801/1646/2021
Категорія: 21
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ставнійчук С. В.
Доповідач:Медвецький С. К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року	Справа № 132/586/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К.,

суддів: Оніщука В. В., Сопруна В. В.,

за участю секретаря судового засідання - Очеретної М. Ю.

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідачі: Калинівська міська рада Калинівського району Вінницької області, ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу № 132/586/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Павенського Бориса Володимировича на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 08 червня 2021 року, постановлену в складі судді Ставнійчук С. В. в залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Калинівської міської ради Калинівського району Вінницької області, ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень, усунення перешкод у користуванні власністю.
       
07 червня 2021 стороною позивача подано суду заяву про забезпечення позову в якій просила вжити заходів щодо забезпечення позову, а саме: накласти арешт на земельну ділянку площею 0,05 га (кадастровий номер 0521610100:01:067:0126) для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , що передана Калинівською міською радою у власність ОСОБА_2 .

Заява мотивована тим, що предметом спору у зазначеній справі є земельна ділянка площею 0,25 га по АДРЕСА_2 , яка перейшла у її користування в межах, що були у попереднього користувача до спадкоємця за заповітом ОСОБА_3 , а згодом за договором купівлі-продажу будинку від 01 лютого 2017 року до неї. Після поділу у 2013 році будинку АДРЕСА_1 та виділу відповідачу 0,875 га земельної ділянки, і присвоєння юридичної адреси виділеному будинку АДРЕСА_1 а ОСОБА_2 самовільно захопив 0,05 га земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні.

Указувала, що 23 грудня 2020 року в порушення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 № 3038-VI, на 2 сесії 8 скликання Калинівська міська рада прийняла рішення №117 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_2 щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства АДРЕСА_2 », яким надала дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 площею 0,05 га, яка фактично розташована по АДРЕСА_2 , є оспорюваною в суді, і на яку ОСОБА_2 не має права в порядку безоплатної передачі за приписами п. «а» ч. 3 ст. 116, ст. 118 ЗК України. 

Також указувала, що невжиття заходів забезпечення позову може вплинути чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 08 червня 2021 року у задоволенні заяви адвоката Павенського Б. В. про забезпечення позову відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не зазначено, яким чином може сприяти виконання рішення суду вказаний захід забезпечення позову.

Крім іншого такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги        

 
У червні 2021 року адвокат Павенський Б. В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати й ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 30 червня 2021 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Медвецький С. К., судді: Міхасішин І. В., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження у цій справі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 12 липня 2021 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Медвецький С. К., судді: Ковальчук О. В., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 липня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду на 22 липня 2021 року о 08:45 год з повідомленням сторін.

Аргументи учасників справи

 
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що позовні вимоги носять майновий характер і заявником належним чином обґрунтовано той факт, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого апеляційним судом строку не надійшов.

Позиція суду апеляційної інстанції

 
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Позов забезпечується шляхом, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження та реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін негайно вжити заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням заявлених заявником позовних вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

З матеріалів справи слідує, що як підставу забезпечення позову ОСОБА_1 вказала, що між нею та ОСОБА_2 існує спір щодо земельної ділянки розміром 0,05 га, яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 01 лютого 2017 року.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з положень статті 81 ЦПК України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням, зокрема, того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді накладення арешту на частку у статутному капіталі товариства та заборони вчиняти реєстраційні дії щодо відчуження цієї частки) права відповідача або інших осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що вимоги позивачки про визнання протиправними та скасування рішень органів місцевого самоврядування, прийнятих відповідно до ст. ст. 118, 120, 121, 122, 125, 126 Земельного Кодексу України щодо передачі земельної ділянки у приватну власність відповідачу, є вимогами немайнового характеру, і у разі задоволення позову рішення суду не підлягатимуть примусовому виконанню.

Також судом першої інстанції вірно встановлено, що в матеріалах справи та заяви про забезпечення позову відсутні докази, що земельна ділянка площею 0,05 га (кадастровий номер 0521610100:01:067:0126) зареєстрована на праві власності за відповідачем ОСОБА_2 .

Заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, ґрунтується виключно на припущеннях щодо неможливості виконання судового рішення винесеного за результатами розгляду справи та не обґрунтовується належними та допустимими доказами у розумінні ст. ст. 78, 79, 80 ЦПК України.

Таким чином, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивачем без наведення належного обґрунтування зазначено лише про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення. При цьому позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності фактично зводяться до незгоди з судовим рішенням місцевого суду та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо судових витрат

 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 – 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Павенського Бориса Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 08 червня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести за рахунок боржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий                                                                      С. К. Медвецький

судді:                                                                В. В. Оніщук

                                                                       В. В. Сопрун