Справа № 161/20415/19 	Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/917/21  Категорія: 66 	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
14 липня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І., 
секретар Вакіна Д. О.
з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , який діє у власних інтересах та як законний представник в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання особи такою, що втратила право користування житлом за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 , який діє у власних інтересах та як законний представник в інтересах малолітньої ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2021 року,-
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з даним позовом у власних інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , 2013 року народження, покликаючись на такі обставини.
Разом з дружиною ОСОБА_8 , малолітньою дочкою ОСОБА_4 , проживають у квартирі АДРЕСА_1 .У цій квартирі також проживають треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – рідна сестра позивача ОСОБА_6 , її діти ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .
У квартирі зареєстрований рідний брат позивача ОСОБА_5 , хоча не проживає за цією адресою з 2015 року в зв`язку з вибуттям на інше постійне місце проживання - АДРЕСА_2 , де мешкає разом із своєю дружиною ОСОБА_10 . У квартирі відсутні речі відповідача, він не сплачує за житлово-комунальні послуги, однак, знятися з реєстрації відповідач не бажає у добровільному порядку.
Просив суд визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право на проживання в квартирі АДРЕСА_1 .
Рішенням Луцького міськрайонного суду від 01 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову.
Зазначає, що суд безпідставно послався у мотивувальній частині на рішення апеляційного суду Волинської області від 03.11.2016, оскільки позов обґрунтований обставинами, які настали після цієї дати, зокрема, вибуття на інше постійне місце проживання.
Суд вирішив лише позовні вимоги, заявлені в інтересах неповнолітньої дитини, про його позовні вимоги в рішенні суду не вказано.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 вказує, що відповідач відсутній у квартирі в зв`язку з перебуванням на роботі за межами міста та за кордоном. Відповідач власного житла не має, на масиві «Маяк» розташовано садовий будинок.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги , апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач зареєстрований в спірній квартирі, як брат позивача та син ОСОБА_11 , якій був первинно виданий ордер на житло на сім`ю з 8-ми осіб. Ордер виданий на підставі рішення Луцької міської ради від 11 квітня 1985 року.
ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і був зареєстрований у квартирі матір`ю.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач тимчасово відсутній у квартирі у зв`язку з відрядним характером роботи за межами міста, виїжджав на роботу за кордон та вирішив спір на підставі положень статті 71 ЖК України.
Відповідно до приписів статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначив предмет та підстави позову, докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їхня достатність та переконливість.
На указані норми процесуального закону та обставини справи суд першої інстанції не звернув, залишив поза увагою зміст позовної заяви, у якій підставами позову вказано не відсутність відповідача за місцем реєстрації понад установлений законом строк, а вибуття його із житла на інше постійне місце проживання, матеріальною підставою позову зазначено норми статті 107 ЖК України.
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Виходячи з викладеного, саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт вибуття відповідача (відповідачів) на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення відповідно до статті 107 ЖК УРСР.
Всупереч положень цієї норми, позивач не подав належних та допустимих доказів про вибуття відповідача ОСОБА_5 на інше постійне місце проживання – в будинок АДРЕСА_3 . 
У матеріалах справи відсутні докази про те, хто є власником указаного будинку, чи придатний він для постійного проживання, чи є саме цей будинок місцем постійного проживання відповідача, а також, чи є будинок, вказаний позивачем, жилим приміщенням.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. 
Згідно з приписами статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. 
Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством
Відповідно до частини другої статті 107 ЖК Української РСР у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача.
Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи в житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК УРСР).
З урахуванням встановлених обставин і заявлених позовних вимог апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , поданих у власних інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 про визнання відповідача ОСОБА_5 таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням, оскільки належні та допустимі докази про вибуття відповідача на інше постійне місце проживання позивачем не подано, апеляційним судом встановлено про наявність неприязних відносин між позивачем та відповідачем, що є однією із причин вимушеної відсутності відповідача за місцем реєстрації.
Аргументи апеляційної скарги про доведеність на підставі показань свідків факту відсутності речей відповідача у квартирі, проведення позивачем та третіми особами ремонту у квартирі , участі в здійсненні якого відповідач не приймав, не мають правового значення для вирішення спору, оскільки наведені докази не підтверджують про вибуття відповідача на інше постійне місце проживання. Належить відмітити, що у даному судовому засіданні представник відповідача не заперечував того, що відповідач не проживає у квартирі у зв`язку із створеними для цього перешкодами позивачем, однак зауважив, що відповідач не втрачав інтересу до квартири, це житло для нього є єдиним, де він має право на проживання та право на реєстрацію місця проживання.
З листа ГУ Управління національної поліції у Волинській області від 18.10.2019 № 37/90 не вбачається, що орган поліції встановив про вибуття відповідача на постійне місце проживання в місто Луцьк , вулиця Дубнівська - дачний масив «Маяк».
Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
При розгляді справи суд першої інстанції самостійно змінив підстави заявленого позову, застосував закон, який не підлягав застосуванню, не зазначив у рішенні суду про наслідки вирішення позовних вимог, заявлених ОСОБА_3 у власних інтересах, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_3 заявлених у власних інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про втрату права на житло.
Оскільки апеляційний су дійшов висновків про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, однак вважає безпідставними вимоги апеляційної скарги про задоволення позовних вимог та постановляє про відмову у задоволенні позову з визначених апеляційним судом підстав, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Керуючись статтями 367,  376, 382, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє у власних інтересах та як законний представник в інтересах малолітньої ОСОБА_4 задовольнити частково.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 , який діє у власних інтересах та як законний представник в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору – ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з часу виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді