СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2021 р.                                                          Справа № 922/483/21  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя  Шевель О.В.

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Долина АПК» (вх.№1602 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 20.04.2021 та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 30.04.2021 ухвалені у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Ємельяновою О.О. у справі № 922/483/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Платан- Агро», м. Слов`янськ Донецької області 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Долина АПК», м. Харків
про стягнення коштів
ВСТАНОВИЛА:
Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.04.2021 позов задоволений, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Долина АПК» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Платан-Агро» 405000,00 грн. суми попередньої оплати, 14159, 24 грн. неустойки за договором поставки № 31-08/20-1Т від 31.08.2020 року, 6 287, 40 грн. судового збору.
Вказане рішення, з посиланням на умови договору поставки від 31.08.2020 та статті 11, 546, 547, 628, 663, 692, 693, 712 Цивільного кодексу України, статті 173, 174, 179, 181, 193, 216, 217, 230 Господарського кодексу України, мотивоване невиконанням з боку відповідача своїх обов`язків щодо своєчасної поставки товару за договором поставки №31-08/20-1Т від 31.08.2020. 
Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 30.04.2021 заяву (вх. № 9622 від 27.04.2021 року) позивача про ухвалення додаткового рішення задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Долина АПК" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Платан-Агро" суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 600, 00 грн., в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 250, 00 грн відмовлено. 
Додаткове рішення в частині задоволених вимог мотивовано доведеністю позивачем судових витрат на суму 5600,00 грн, які судом першої інстанції визнані такими, що відповідають критеріям співмірності із складністю справи, часом витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг та виконаних робіт. 
Відмовляючи у задоволенні 2250,00 грн судових витрат, суд першої інстанції зазначив, що витрати на пальне (дорога Слов`янськ - Харків) та канцелярські витрати не підпадають під визначення правничої допомоги.
Відповідач не погодився з рішенням від 20.04.2021 та додатковим рішення від 30.04.2021, які ухвалені Господарським судом Харківської області у цій справі, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 20.04.2021 та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 30.04.2021 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. 
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом першої інстанції не надано належну оцінку обставинам справи та доказам на їх підтвердження, які мають значення для правильного вирішення даного спору, у зв`язку з чим, суд дійшов до невірного висновку про невиконання відповідачем договірних зобов`язань.
Що ж до додаткового рішення, відповідачем вказано, що позивачем не доведено понесення витрат юридичною особою позивача на отримання правничої допомоги від Олійника С.І.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 відкрито апеляційне провадження, призначено справу до розгляду на 13.07.2021, про що повідомлено учасників справи в порядку статей 120, 268 Господарського процесуального кодексу України.
29.06.2021 від ТОВ «ТД «Платан Агро» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Господарського суду Харківської області від 20.04.2021 та додаткове рішення від 30.04.2021 - без змін.
02.07.2021 від відповідача надійшли пояснення по справі. 
В судовому засіданні 13.07.2021 оголошено перерву до 29.07.2021.
В судовому засіданні 29.07.2021 сторони підтримали свої вимоги, представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив суд рішення Господарського суду Харківської області від 20.04.2021 скасувати, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити. Також відповідач просив скасувати додаткове рішення, та відмовити у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Долина АПК" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Платан-Агро" витрат на професійну правничу допомогу. 
Присутній в судовому засіданні 29.07.2021 представник позивача заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Господарського суду Харківської області від 20.04.2021 та додаткове рішення від 30.04.2021 без змін, навів відповідні пояснення. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх представників сторін, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.
31.08.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Платан-Агро" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Долина АПК" (продавець) укладено договір поставки № 31-08/20-1Т.
Відповідно до пункту 1.1. договору, постачальник зобов`язується партіями поставляти (передавати) у власність покупця, а покупець - приймати та оплачувати мінеральні добрива (продукцію) згідно наступних приблизних асортименту (номенклатурі), кількості та за цінами: амофос NP 10-46, EXW склад (завод) постачальника, 30 тон, сума з ПДВ 405 000, 00 грн. 
Пунктом 2.1 договору обумовлено, що загальна кількість продукції, що поставляється за цим договором, зазначена в п. 1.1 договору. Протягом строку дії договору продукція поставляється партіями в кількості, яка узгоджується між сторонами.
Відповідно до пункту 2.3 договору, у разі постачання продукції зі складу постачальника (умова поставки «EXW» АБО «DDP»), приймання продукції за кількістю та якістю здійснюється покупцем в місці поставки (передачі) продукції. Підпис представника покупця в накладній або акті приймання-передачі продукції підтверджує, що покупець прийняв продукцію без претензій до кількості та якості. 
Умовами пункту 3.5 договору передбачено, що приблизна ціна договору складає 405000,00 грн, та може змінюватись відповідно до фактичних змін ціни та/або кількості поставленої продукції. 
Покупець сплачує кожну партію продукції, що підлягає постачанню, у вигляді 100 % авансового платежу (передоплати) суми вартості такої партії продукції, а також вартості залізничного тарифу (при умові ціни за пунктом 3.1. договору), протягом строку , що визначений в рахунку - фактурі постачальника. Форма оплати продукції та/або залізничного тарифу покупцем - в безготівковому порядку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок постачальника платіжним дорученням. Ціна на продукцію дійсна протягом зазначеного в рахунку - фактурі строку. По закінченню даного строку при ненадходженні на поточний рахунок постачальника повної оплати за продукцію та залізничного тарифу, ціна на неоплачену продукцію вважається неузгодженою й постачальник вправі ініціювати зміну ціни на неоплачену продукцію та не здійснювати її постачання за колишньою ціною (пункт 3.6 договору).
Пунктом 5.1. договору, сторони погодили, що поставка продукції здійснюється постачальником на наступних умовах поставки (згідно правил «ІНКОТЕРМС» в редакції 2010 року): 5.1.1 самовивозом - на умові «EXW самовивіз зі складу постачальника в м. Сєвєродонецьк автотранспортом покупця».
Пунктом 5.1.3 також передбачено, що конкретні умови поставки для певної партії продукції, що підлягає поставці, визначаються в заявках покупця і узгоджуються в рахунках-фактурах постачальника.
Протягом строку дії договору продукція поставляється постачальником партіями, згідно усних або письмових заявок покупця, які складаються на кожну партію продукції та узгоджуються постачальником шляхом виставлення рахунку - фактури. Протягом 2 днів з дня отримання заявки покупця, яка містить відомості про готовність прийняття партії продукції в необхідній кількості, яка повинна бути кратною мінімальній транзитній нормі, постачальник, при своїй згоді з заявкою, виставляє рахунок - фактуру на оплату згідно пункту 3.6. договору (пункт 5.2. договору).
Пунктом 5.3. договору, сторони погодили, що постачальник зобов`язаний поставити узгоджену (пунктом 5.2. договору) партію продукції протягом таких строків: при поставці продукції самовивозом, відповідно до підпункту 5.1.1. договору - протягом 7 календарних днів з моменту повного надходження від покупця 100% авансового платежу за дану партію відповідно до виставленого рахунку - фактури постачальника, за умови своєчасного надання покупцем в місце поставки транспортного засобу під завантаження.
Момент поставки товару при поставці самовивозом вважається дата оформлення сторонами відповідної накладної, акту приймання-передачі або іншого документу, що підтверджує відвантаження (передачу) продукції (пункт 5.4. договору).
Пунктом 6.1 договору, сторони передбачили, що за прострочення поставки  оплаченої продукції постачальник сплачує покупцю виключну неустойку в розмірі облікової ставки НБУ від вартості непоставленої продукції за кожен день такого прострочення.
Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2020 року, а в частині розрахунків за поставлену продукцію - до їх повного здійснення покупцем, крім випадків, встановлених цим договором або чинним законодавством України (пункту 9.1. договору).
31.08.2020 на виконання усних заявок позивача, відповідачем виставлено рахунок на оплату № 31-0820-2 від 31.08.2020 року на суму 405000, 00 грн на поставку амофос NP10-46 (добрив) у кількості 30 т в мішках. Рахунок дійсний до 01.09.2020 року. Ціна визначена на умовах поставки «EXW склад (завод) постачальника». (а.с. 13 т. 1).
Позивачем здійснено оплату виставленого відповідачем рахунку № 31-0820-2 від 31.08.2020 року, а саме: 31.08.2020 року відповідно до платіжного доручення № 466 на суму 305 000, 00 грн. та 01.09.2020 року відповідно до платіжного доручення № 467 на суму 100 000, 00 грн. 
В матеріалах справи відсутній доказ сплати 305000,00 грн (платіжне доручення № 466 від 31.08.2021), однак про сплату позивачем вказаної суми за договором відповідач не заперечує, та підтвердив в усних поясненнях (протокол судового засідання від 13.07.2021 та від 29.07.2021) про отримання від позивача 405000,00 грн попередньої оплати за договором №31-0820.
Відповідно до частини 1 статті 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Виходячи із обставин даної справи, колегія суддів вважає доведеними обставини оплати позивачем на рахунок відповідача 405000,00 грн попередньої оплати за договором поставки №31-08/20.
Звертаючись з даним позовом, позивач зазначає, що відповідачем поставку товару за договором №31-08/20 не здійснено, товар позивачу не переданий, тому просить повернути йому суму попередньої оплати у розмірі 405000,00 грн. та неустойку у розмірі 14159,24 грн.
14.12.2020 позивач звернувся до відповідача з претензією №1/14-12-20, в якій просив вирішити питання щодо повернення коштів в сумі 405000,00 грн.
Відповідач у відповіді на претензію № 20-01/21 від 20.01.2021 року зазначив, на виконання усної заявки співробітника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Платан-Агро" Гулько С.М. та відповідно до товарно - транспортної накладної від 01.09.2020 року У 01/09/01 було відвантажено 30 тон амофосу зі складу відповідача на автомобіль «Мерседес» перевізника ФОМ Цимбалюк С.В., який розписався в отриманні даного товару. Пунктом розвантаження визначено фермерське господарство ОСОБА_4 в с. Устинівка Попаснянського району Луганської області. У зв`язку із чим, відповідачем виконано усі умови договору поставки (а.с. 24).
Відповідачем також надіслано інформаційний запит ФОП Цимбалюк С.В. (а.с. 20 т.1) із проханням пояснити ким було найнято його автотранспорт для здійснення перевезення 01.09.2020 30 тн амофоса зі складу ТОВ «ДОЛИНА АПК» розташованого у м. Сєвєродонецьк, вантажоодержувачу ТОВ «ТД «ПЛАТАН АГРО» для фермера ОСОБА_4 в пункт розвантаження с. Устіновка Попаснянського району Луганської області. 
Згідно отриманої від ФОП Цимбалюк С.В. відповіді наймачем даного перевізника був співвласник ТОВ «ТД «ПЛАТАН АГРО» Гулько С.М. (а.с. 21 т.1).
Відповідач також зазначає, що при подальшому з`ясуванні обставин даної поставки було встановлено, що за даний товар з ТОВ «ТД «ПЛАТАН АГРО» не розрахувались, про що Гулько С.М. написав заяву в Сєвєродонецький відділ Нацполіції, яким 05.09.2020 відкрито кримінальне провадження № 1202135370000274. В ході розслідування слідчим допитані всі фігуранти, у т.ч. отримавший товар фермер ОСОБА_4; на ім`я Гулько С.М. написана розписка про погашення заборгованості вартості даного товару та останнім слідчому надана заява про закриття кримінального провадження.
Таким чином, відповідач вважає, що цією розпискою ТОВ «ПЛАТАН АГРО» в особі його рівноправного співвласника надано письмове боргове зобов`язання про компенсацію вартості товару, що унеможливлює пред`явлення будь-яких претензій про невиконання з боку ТОВ «Долина АПК» договору поставки від 31.08.2020 №31-08/20-ІТ. 
За твердженнями позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Платан-Агро" не надавало заявок (в будь-якій формі) щодо відвантаження товару ФОП Цимбалюк С.В. та/або його транспортування в с. Устинівка Попаснянського району Луганської області фермерському господарству ОСОБА_4 Жодні договірні відносини у позивача відсутні. 
Отже, у зв`язку із тим, що відповідач не визнає своїх зобов`язань за договором поставки № 31-08/20-1Т, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Як зазначалось, 20.04.2021 Господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не прийняв в якості доказів на підтвердження факту поставки за договором №31-08/20-ІТ матеріали досудового розслідування, товарно - транспортну накладну та зазначив, що будь - яких інших доказів у підтвердження обставин наведених відповідачем до суду надано не було.
Також суд першої інстанції зауважив, що відповідач в разі встановлення певних обставин у справах не позбавлений права звернутись до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.
Розглянувши вказане рішення на предмет правильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та надаючи оцінку аргументам місцевого господарського суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке. 
Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.
Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у ній, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу,    суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).
Предметом судового розгляду у цій справі є вимога позивача про стягнення 405000,00 грн попередньої оплати за договором поставки добрив.
У якості підстави заявлених вимог позивачем визначено обставини неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору щодо поставки товару.
Відповідно до приписів частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори.
Спір між сторонами виник у зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором поставки товару, регулювання правовідносин за яким здійснюється на підставі норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України. 
Відповідно до частини першої статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із частиною першою, другою статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Тлумачення наведених норм свідчить, що договір поставки товару за своєю правовою природою відноситься до двосторонніх, консенсуальних, оплатних договорів, укладення якого зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. У даних правовідносинах обов`язку продавця (постачальника) з передачі у власність (поставки) покупцю товару корелює обов`язок покупця з прийняття та оплати цього товару.
У справі, що розглядається спірним, з огляду на природу та характер правовідносин, зміст заявлених вимог та доводів сторін, є питання щодо виконання відповідачем зобов`язань з поставки товару.
Позивач як особа, яка вважає, що її право порушено самостійно визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи, покладений на господарський суд.
Для з`ясування наведених питань, а відтак і правильного вирішення спору суду в межах наданих йому повноважень процесуальним законом належало було дослідити умови укладеного між сторонами договору, якими опосередковувалися спірні правовідносини, зміст доказів наданих сторонами доказів на підтвердження своїх аргументів щодо позову, і на підставі цього встановити наявність (відсутність) підстав для стягнення з відповідача як постачальника попередньої оплати за договором.
Визначення поняття доказів, вимоги щодо доказів, властивостей доказів та порядку їх оцінки урегульовано у главі 5 "Докази та доказування" ГПК України.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Висновок про відсутність підстав для задоволення позову суд першої інстанції обґрунтував недоведеністю відповідачем обставин поставки товару на підставі укладеного між сторонами договору, оскільки документи досудового розслідування та товарно-транспортна накладна не є належними доказами вчинення відповідачем свого обов`язку. 
Однак колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанцій передчасними, зробленими без належного з`ясування всіх обставин, що мають значення для розгляду заявлених вимог про стягнення попередньої оплати за договором поставки.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Суд зауважує, що принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS").
Таким чином, досліджуючи обставини, що склалися між сторонами у рамках договору поставки від 31.08.2020 №31-08/20-ІТ колегія суддів зазначає, відповідно до умов договору, поставка відбувається згідно правил Міжнародної торгівлі Інкотермс 2010, на умовах EXW (франко-завод), це означає, що поставка товару відбувається зі складу постачальника, в даному випадку у м. Сєвєродонецьк. 
Здійснення поставки на умовах EXW (франко-завод), означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо). Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 викладено правову позицію відповідно до якої аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося. 
Тобто, до предмету доказування у даній справі входять обставини щодо здійснення відповідачем поставки товару на умовах EXW (франко-завод), як то передбачено умовами договору, та зазначено у рахунку-фактурі від 31.08.2020.
Умовами договору передбачено, що конкретні умови поставки для певної партії продукції, що підлягає поставці, визначаються в заявках покупця і узгоджуються в рахунках-фактури постачальника (п. 5.1.3). Протягом дії договору продукція поставляється партіями, згідно усних або письмових заявок покупця, які складаються на кожну партію продукції та узгоджуються постачальником шляхом виставлення рахунку-фактури (п. 5.2).
Як вбачається, позивач заперечує щодо надання відповідачу усної заявки на відвантаження товару через перевізника ФОП Цимбалюка С.В. вантажоотримувачу ОСОБА_4
Відповідач, в свою чергу наполягає на отриманні від позивача усної заявки на поставку товару через перевізника ФОП Цимбалюка С.В.
Під час тлумачення договору підлягає застосуванню принцип римського права "Contra proferentem" (лат. - verba chartarum fortius accipiuntr contra proferentem - слова договору повинні тлумачитись проти того, хто їх написав). Верховний суд зазначив, що особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгодженні" ( no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї із сторін" (under the diminant sinfluence of the party). Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Колегія суддів, з урахуванням приписів статті 627 ЦК України, згідно яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, зазначає, що передбачаючи врегулювання обставин поставки конкретної партії продукції на підставі, зокрема, усних заявок, сторони договору беруть на себе відповідні ризики, пов`язані із усними перемовинами.
Із обставин даної справи вбачається, що позивач був ініціатором укладення договору поставки, тому колегія суддів вважає прийнятними доводи відповідача щодо врегулювання умов поставки, що відбулась 01.09.2020 на 30 тн амофосу на підставі усних заявок позивача, кірм того, такі факти наведені у заяві свідка менеджера зі збуту ТОВ «ДОЛИНА АПК» ОСОБА_1 , яка надана відповідачем разом з відзивом на позов (а.с. 45 т.1).
Відповідно до частини 2 статті 73 ГПК України, показання свідків є доказом у справі.
Відповідно до статті 87 ГПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб. 
Відповідно до статті 88 ГПК України, показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.
Відповідно до частини 3 статті 80 ГПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Як вбачається із матеріалів справи, заява свідка ОСОБА_1 подана відповідачем разом з відзивом на позов, нотаріально завірена та містить необхідну інформацію, як того вимагають приписи ч.3 ст. 80, ст. 88 ГПК України.
В цій заяві свідок ОСОБА_1 повідомляє суд, про те, що засобами електронного зв`язку з ТОВ «ПЛАТАН АГРО» укладений договір від 31.08.2020 №31-08/20-ІТ поставки мінеральних добрив у кількості 30т, перемовини щодо укладання договору відбувались телефонним зв`язком, за номерами: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , з ОСОБА_2 та співвласником ТОВ «ПЛАТАН АГРО» ОСОБА_3 
31.08.2020 за телефоном НОМЕР_2 ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_1 про необхідність поставки 01.09.2020 мінеральних добрив у кількості 30 т, перевізником товару ОСОБА_3 назвав ФОП Цимбалюка С.В. , та дані для заповнення товарно-транспортної накладної. 
На виконання усних заявок покупця, 01.09.2020 30 тон амофосу зі складу ТОВ «ДОЛИНА АПК» в м. Сєвєродонецьк завантажені на автомобіль марки «Мерседес» держномер НОМЕР_3 причіп НОМЕР_4 перевізника ФОП Цимбалюка С.В., та розвантажені в с. Устинівка Попаснянського району Луганської області у фермерському господарстві ОСОБА_4
Крім того, як зазначає ОСОБА_1 01.09.2021 під час завантаження товару, йому зателефонував ОСОБА_3 та спитав як йде завантаження та чи все гаразд.
При цьому, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи позивача щодо відсутності з боку відповідача доказів телефонних розмов 31.08.2020 та 01.09.2020 (відповідні роздруківки із телефонних розмов) між ОСОБА_3 та менеджером ОСОБА_1 , а також між ОСОБА_3 та Цимбалюком С.В. , адже, враховуючи принцип змагальності, який передбачає рівні права сторін щодо здійснення ними своїх процесуальних прав, такі докази міг надати і позивач - ТОВ «ПЛАТАН АГРО», оскільки із інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_3 є учасником товариства із часткою у розмірі 33,33 %.
Однак заява свідка ОСОБА_1 не досліжувалась судом першої інстанції та в порушення приписів статті 86 ГПК України, такому доказу не надана відповідна оцінка, в мотивувальній частині рішення відсутні будь-які доводи суду щодо його відхилення або врахування. 
Разом з тим, обставини які наведені у заяві свідка ОСОБА_1 знайшли свої відображення у товарно-транспортній накладній від 01.09.2020 №01/09/01 (а.с. 19), з якої вбачається що, у пункті навантаження - м. Сєвєродонецьк, перевізником ФОП Цимбалюк С.В. автомобілем «Мерседес» держномер НОМЕР_3 причіп 8983 ХТ 01.09.2020 здійснено відвантаження 30 т амофосу, вантажовідправник - ТОВ «ДОЛИНА АПК» вантажоодержувач - ТОВ «ПЛАТАН АГРО», пункт розвантаження с. Устинівка Попаснянського району Луганської області, особа, що прийняла товар - ОСОБА_4
Однак, судом першої інстанції не прийнято в якості доказу поставки товару товарно-транспортну накладну від 01.09.2020, оскільки з неї не вбачається, що товар було передано або отримано саме Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Платан-Агро". 
Проте, колегія суддів зазначає, що відповідно до глави 11 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 р. № 363, зі змінами станом на час виникнення спірних правовідносин, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи мають бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Складена позивачем товарно-транспортна накладна повністю відповідає наведеним нормам, адже в ній міститься інформація, наведена у пункті 11 Правил, та за формою вона відповідає додатку 7 до Правил.
Отже, відсутність на товарно-транспортній накладній підпису представника ТОВ «ПЛАТАН АГРО» не свідчить про те, що товар не був завантажений на автомобіль ФОП Цимбалюк С.В. зі складу постачальника (відповідача), та не розвантажений у фермерському господарстві ОСОБА_4
До того ж, чинним законодавством не передбачено обов`язковість підпису в якості вантажоодержувача самі тієї особи, яка набуває статусу власника товару (в даному випадку позивача) після передавання його вантажовідправником під підпис перевізнику (умова поставки - EXW (склад-постачальника). 
Верховний Суд, у постанові від 25.06.2020 №924/233/18 вказав, що визначальною ознакою господарської операції у розумінні статей 1, 3, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належало дослідити, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця тощо (схожі висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18).
Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 916/922/19).
Такий факт повинен оцінюватися в сукупності з іншими доказами у справі, оскільки вибіркова оцінка доказів не відповідає приписам процесуального законодавства.
Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які інші первинні документи, окрім рахунку-фактури та товарно-транспортної накладної, які, в силу положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», могли б встановити факт поставки, однак, враховуючи процесуальну неможливість за власною ініціативою суду витребувати інші докази, оцінці та перевірці підлягають докази, наявні в матеріалах даної справи. 
До того ж, в матеріалах справи міститься власноруч написана розписка Гулько С.М. датована 04.09.2020, надана також з відзивом на позов, в якій ОСОБА_3 зазначає, що він отримав від співробітників поліції 30 т добрив амофос, та які він зобов`язується зберігати до вирішення питання по суті.
Відповідно частини 6 до статті 75 ГПК України, обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Вказана розписка отримана відповідачем на адвокатський запит до Сєвєродонецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області (а.с. 50 т.1), однак, з урахуванням наведених положень ГПК України, колегія суддів зазначає, що ця розписка розглядається колегією суддів в сукупності з іншими доказами на предмет підтвердження/непідтвердження здійснення саме відповідачем поставки за договором від 31.08.2020 та реального руху спірного товару, а ні з огляду на встановлення обставин наявності правових наслідків дій чи бездіяльності особи, в даному випадку  - ОСОБА_3 . 
В розписці ОСОБА_3 підтверджує факт отримання від ТОВ «ДОЛИНА АПК» 30 т амофосу, тому саме ці обставини й беруться до уваги судом.
Крім того, факт здійснення поставки також підтверджується і відповіддю ФОП Цимбалюк С.В на інформаційний запит ТОВ «ДОЛИНА АПК» (а.с. 21 т.1), в якій Цимбалюк С.В. повідомляє, що дійсно ним було здійснено перевезення 30 тн амофосу зі складу ТОВ «ДОЛИНА АПК» (вантажовідправник), розташованого у м. Сєвєродонецьк, вантажоодержувачу ТОВ «ПЛАНАТ АГРО» для фермера ОСОБА_4 в пункт розвантаження с. Устинівка Попаснянського району Луганської області, про що складана товарно-транспортна накладна від 01.09.2020 №01/09/01, яка ним підписана в якості особи, що прийняла товар.
Також ФОП Цимбалюк С.В. у відповіді зазначає, що договір перевезення офіційно не укладався, йому подзвонила особа, яка назвалась співвласником ТОВ «ТД «ПЛАТАН АГРО» ОСОБА_3 та замовила перевезення товару зі складу ТОВ «ДОЛИНА АПК». 
Колегія суддів зауважує, що важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.
Тож, встановивши під час розгляду апеляційної скарги обставини даної справи та надавши відповідну правову оцінку зібраним у справі доказам із застосуванням стандарту доказування, балансу вірогідностей та переваги більш вагомих доказів, колегія суддів вважає, що наразі більш вірогідними та такими, що мали місце є обставини щодо здійснення відповідачем поставки 30 тн амофосу 01.09.2020 в рамках укладеного між сторонами договору від 31.08.2020 на умовах EXW (склад постачальника).
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що матеріалами справи підтверджується звернення як позивача так і відповідача до правоохоронних органів щодо вчинення кримінального правопорушення стосовно крадіжки спірного товару за договором поставки від 31.08.2020. Тому, обставини, які будуть встановлені за наслідками досудового розслідування та судового розгляду кримінальних справ можуть бути підставою для звернення до господарського суду щодо перегляду даної постанови за нововиявленими обставинами.
Наразі судом встановлені обставини щодо здійснення відповідачем свого обов`язку щодо поставки товару за договором від 31.08.2020.
Верховний Суд у постанові від 21.07.2021 у справі № 910/14918/20 зазначив, що дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Так, принципи справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Загалом зміст цього принципу (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.
Поведінка учасників правовідносин має відповідати іншим засадам цивільного законодавства таким, як справедливість, добросовісність, розумність.
Закріпивши принцип свободи договору у ЦК України, законодавець разом із тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, зокрема, всупереч принципам справедливості, добросовісності, розумності.
Враховуючи зазначене, колегія суддів зауважує, що має місце порушення вимог принципу справедливості, добросовісності і розумності, оскільки звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача попередньої оплати за непоставлений товар, позивач не перевірив та не пересвідчився про реальне місцезнаходження товару станом на день подання позову, не вчинив заходів щодо проведення внутрішнього розслідування обставин, які відбувались з 1.09.2020 по 04.09.2020 щодо зберігання Гулько С.М. товару, отриманого ним від правоохоронних органів та притягнення останнього до відповідальності (за наявності підстав) тощо. 
ЄСПЛ неодноразово зазначав, що принцип справедливості, закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України», «Богатова проти України»).
Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення ЄСПЛ у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів»).
Якщо подані стороною доводи є вирішальними для результату провадження, такі доводи вимагають прямої конкретної відповіді за результатом розгляду (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» та у справі «Руїз Матеос проти Іспанії»).
У рішенні ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» вказано, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.
Однак, суд першої інстанції наведеного не врахував та не здійснив належного дослідження сукупності наявних в матеріалах справи доказів, що стосуються наявності підстав для повернення попередньої оплати за договором, з урахуванням правил та критеріїв оцінки доказів визначених ГПК України.
Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Однак, обставини, які встановлені колегією суддів у даній справі свідчать про виконання відповідачем свого обов`язку з поставки товару, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача попередньої оплати у розмірі 405000,00 грн, та відповідно і неустойки у сумі 14159,24 грн.
У рішеннях ЄСПЛ у справі «Де Куббер проти Бельгії» та у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» наголошується, що правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться. На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість. Якщо помилка національного суду щодо питань права або факту є настільки очевидною, що її можна кваліфікувати як «явну помилку» (тобто помилку, якої б не міг припуститися розумний суд) вона може порушити справедливість провадження (рішення ЄСПЛ «Хамідов проти Росії»).
Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції при розгляді даної справи призвели до задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Харківської області від 20.04.2021 у даній справі, прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Пунктом 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати, заявлені позивачем у заяві від 27.04.2021 року (вх. № 9622) про ухвалення додаткового рішення, не розподіляються між сторонами та покладаються на позивача. 
У зв`язку із наведеним, додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 30.04.2021 підлягає скасуванню, а у заяві позивача (вх. № 9622 від 27.04.2021 року) про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 277, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Долина АПК" задовольнити.
Рішення Господарського суду Харківської області від 20.04.2021 у справі № 922/483/21 скасувати. Прийняти нове рішення. У задоволенні позову відмовити. 
Додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 30.04.2021 у справі № 922/483/21 скасувати.
Відмовити у задоволенні заяви позивача (вх. № 9622 від 27.04.2021 року) про ухвалення додаткового рішення. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Платан-Агро" (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Університетська, буд. 36, прим. 1, ЄДРПОУ 40048781) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Долина АПК" (61045, м. Харків, пров. Отакара Яроша, буд. 12-а, пов. 2, ЄДРПОУ 43143273) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 9431,11 грн.
Доручити Господарському суду Харківської області видати наказ.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286- 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено   05.08.2021 

Головуючий суддя                                                                    В.О. Фоміна

Суддя                                                                                           О.О. Крестьянінов  

Суддя                                                                                           О.В. Шевель