Номер провадження: 22-ц/813/3394/21 
Номер справи місцевого суду: 520/19028/19
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Дубрянської Н.О..,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 – заступника директора Департаменту супроводу операції Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» (третя особа - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний») про відшкодування моральної шкоди, на рішення Київського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Пучкової І.М. 20 серпня 2020 року у м. Одеса, -

встановила:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 – заступника директора Департаменту супроводу операції ПАТ АБ «Південний» (третя особа: ПАТ АБ «Південний») про відшкодування моральної шкоди (т. 1 а.с. 1-5).
В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що 17 червня 2019 роки позивач виявив на електронній пошті, лист від АТ «Приватбанк», яким було повідомлено, що його банківський рахунок, на який позивач отримує пенсію і соціальні виплати, заарештований, і всі операції по ньому припинені, на підставі чого позивач вирішив перевести виплати пенсії з АТ «Приватбанк» до ПАТ АБ «Південний». 18 червня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відділення ПАТ АБ «Південний» № 15-51, де ним було відкрито другий рахунок. ОСОБА_1 зазначив, що був впевнений щодо відкриття банківського рахунку без проблем, але наступного дня йому зателефонував працівник банку з проханням терміново прибути до відділення банку і отримати лист для Пенсійного фонду. Позивач прибув в банк, де начальник відділення Борщевська І.Д. вручила йому повідомлення №1 та пояснила, що негайно треба відвезти повідомлення до виконавчої служби та повернути другу частину цього повідомлення, з відміткою отримання виконавчою службою. Ніяких повідомлень про арешт або  блокування рахунку позивача від Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Південний» він не отримував, хоча банк зобов`язаний був негайно проінформувати позивача у зв`язку зі зміною статусу рахунку і для того, щоб позивач зміг негайно вжити заходів для розблокування банківського рахунку та безпроблемного отримання і користування грошима за цім рахунком. При цьому, ОСОБА_1 зазначав, що відповідач був обізнаний про цільове призначення грошей, які зараховуються на рахунок, що вони є соціальними виплатами у вигляді пенсії та є джерелом доходу позивача. Банк, на думку позивача, незаконно арештував його рахунок та банк був зобов`язаний негайно його проінформувати про надходження постанови виконавчої служби про арешт коштів однак, усвідомлено та навмисно не зробив цього, чим порушив умови банківського обслуговування, Закон України «Про захист прав споживачів» та норми українського і міжнародного права. Також, на думку позивача, відповідач незаконно змусив його відвезти повідомлення про відкриття нового рахунку до виконавчої служби, оскільки він не зобов`язаний це робити, оскільки повідомлення на адресу виконавчої служби є обов`язком банку. Крім того, банк відмовився здійснювати перевірку законності й обґрунтованості арешту та блокування соціальних рахунків, та такими діями, на думку ОСОБА_1 , відповідач навмисно та свідомо завдав йому моральної шкоди, що має бути компенсована.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (т. 2 а.с. 78-82).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що, якщо б заступник директора Департаменту супроводу операції Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» повідомила виконавчу службу про те, що відкритий ОСОБА_1 банківський рахунок є пенсійним/соціальним, то виконавча служба не наклала би на нього арешт, але відповідач навмисно і свідомо не зробив це, чим завдав апелянту моральну шкоду (т. 2 а.с. 86-92).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, 04 березня 2019 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Південний» та ОСОБА_1 було укладено заяву-договір банківського рахунку з використанням електронного платіжного засобу /ПК/, відповідно до умов якого банком на ім`я позивача було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні.
18 червня 2019 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Південний» та ОСОБА_1 було укладено заяву-договір банківського рахунку з використанням електронного платіжного засобу /ПК/, відповідно до умов якого банком на ім`я позивача було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 у гривні.
Заява-договір банківського рахунку є заявою про відкриття поточного рахунку, договором банківського рахунку. 
Відповідно до частини 1 розділу 1 публічного договору, договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «Південний» - це договір між банком і клієнтом (включаючи всі додатки до нього, тарифи, заяви тощо), який укладається, зокрема, шляхом підписання /подання клієнтом відповідної заяви-договору про надання банківського продукту/послуги (включаючи договір банківського рахунку, договір банківського вкладу, тощо) та приєднання до договору комплексного банківського обслуговування за формою, що встановлена банком, що є акцептуванням публічної пропозиції банку (оферти), в тексті також - договір. 
Пунктами 2.1, 2.2. частини 2 розділу 1 публічного договору закріплено, що договір вважається укладеним, а всі його умови прийнятими та погодженими клієнтом з моменту та шляхом підписання клієнтом та банком відповідного заяви-договору про надання банківського продукту/послуги, яка містить згоду клієнта на прийняття пропозиції укласти договір комплексного банківського обслуговування (акцепт). Підписанням відповідної заяви-договору про надання банківського продукту/ клієнт підтверджує що він ознайомлений з умовами договору комплексного банківського обслуговування (в тому числі тарифами), прийняв його умови безумовно та в повному обсязі, прийняв на себе зобов`язання дотримуватись їх та згоден з укладанням з банком цього договору.
Таким чином, укладений публічний договір є підставою для виникнення взаємних прав та обов`язків між банком та позивачем.
Суд дійшов вірного висновку, що усі відносини між відповідачем та позивачем врегульовані договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб ПАТ АБ «Південний», що затверджений розпорядженням банку із усіма змінами, доповненнями та із усіма додатками до нього, що укладений між відповідачем та позивачем.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, тобто законодавець вказує на випадки компенсації моральної шкоди: визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (наприклад, ст. ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»,   ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», ст.237-1 Кодексу законів про працю України тощо).
Відповідно до ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові/володільцеві рахунка/, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має право визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Відповідно до ст.1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку.
ОСОБА_1 у позовній заяві та у апеляційній скарзі посилається на Закон України "Про захист прав споживачів", а також на ст. ст. 23, 1167 ЦК України, вказуючи на  заподіяння йому моральної шкоди у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про банківський рахунок щодо накладення арешту на кошти, які знаходяться на відкритих позивачем рахунках у банку.
Однак, слід розмежовувати вказані правові підстави відшкодування немайнових витрат.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Стаття 23 ЦК України визначає загальні положення про можливість відшкодування моральної шкоди за наявності вини відповідача, а ст. 1167 ЦК України, передбачає можливість відшкодування шкоди в позадоговірних (деліктних) правовідносинах лише при наявності ознак неправомірності або протиправності в діях осіб, які порушують ці права, та доведеності особою втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ. Складовими елементами загальних підстав для відшкодування моральної шкоди є: власне шкода, тобто, наявність втрат у немайновій сфері потерпілої особи; протиправне діяння особи, котра її завдала; причинний зв`язок між ними; вина заподіювача шкоди.
З матеріалів справи вбачається, що на виконанні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавчий лист № 2-685/10, виданий Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 501 047,98 грн., що вбачається із постанови про прийняття виконавчого провадження від 05 березня 2019 року.
07 червня 2019 року Акціонерним банком «Південний» було отримано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 30 травня 2019 року про арешт коштів боржника, якою було накладено арешт на кошти, що містяться  на рахунках, зокрема в Акціонерному банку «Південний» та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, які належать боржнику ОСОБА_1 . 
ОСОБА_1 , як фізична особа, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 – заступника директора Департаменту супроводу операції ПАТ АБ «Південний» про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідач незаконно арештував його рахунок та був зобов`язаний негайно його проінформувати про надходження постанови про накладення арешту на кошти боржника, однак, усвідомлено та навмисно не зробив цього, чим порушив умови банківського обслуговування, Закону України «Про захист прав споживачів» та норми українського та міжнародного права. Також, на думку позивача, відповідач незаконно змусив його відвезти повідомлення про відкриття нового рахунку до Державної виконавчої служби, оскільки він не зобов`язаний це робити, направлення повідомлення на адресу виконавчої служби є обов`язком банку. Крім того, відповідач відмовився здійснювати перевірку законності й обґрунтованості арешту та блокування рахунків, тобто такими діями, на думку позивача, відповідач навмисно та свідомо завдав йому моральної шкоди, що має бути компенсована.
Позивач вказував на те, що він є особою з інвалідністю 2 групи по зору безстроково, переніс сильні емоційні та душевні страждання, погіршився його стан здоров`я, було порушено його права на виплату пенсії, незаконними діями представників банку було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 731109600 гривень.
ОСОБА_1  у своїй позовній заяві та у апеляційній скарзі посилається на норми статті 1167 ЦК України та виходить з того, що внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_2  – заступника директора Департаменту супроводу операції ПАТ АБ «Південний», яка неналежно виконувала свої трудові обов`язки,  чим порушила умови банківського обслуговування та норми Закону України «Про захист прав споживачів», - позивачеві була заподіяна моральна шкода.
Однак, на ОСОБА_1 не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що відповідачем ОСОБА_2 (заступником директора Департаменту супроводу операції ПАТ АБ «Південний») позивачу завдана моральна шкода.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у задоволенні позовної заяви необхідно було відмовити, оскільки ОСОБА_1 не доведено, що внаслідок неналежного виконання своїх трудових обов`язків відповідачем останньому було заподіяно моральну шкоду.
Доводи апеляційної скарги висновок суду першої інстанції не спростовують і зводяться лише до незгоди з висновком суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів висновок суду або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2020 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування  немає.  
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 24 вересня 2021 року.

      Головуючий                                                              С.О. Погорєлова 
      
Судді                                                                 А.П. Заїкін

        О.М. Таварткіладзе