Номер провадження: 22-ц/813/6170/21 
Номер справи місцевого суду: 523/8526/20
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Погорєлової С.О., Князюка О.В.
за участю секретаря судового засідання: Тищенко М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Боднара Максима Олександровича на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на майно,
                        В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що у період з 08.10.2005 року по 28.10.2010 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. У період шлюбу 05.11.2007 року ним було отримано кредит на купівлю квартири АДРЕСА_1 . 06.11.2007 року вказану квартиру було передано в іпотеку банку, а 05.11.2007 року відповідачка виступила в якості поручителя за виконання позивачем зобов`язань за кредитним договором. 28.10.2010 року позивач та відповідач розірвали шлюб. Кредитні зобов`язання позивачем виконано у повному обсязі. 09.10.2018 року між ним та ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс», як іпотекодержателем, було підписано договір про розірвання іпотечного договору у зв`язку з виконанням позивачем кредитних зобов`язань. При цьому, позивач зазначає, що кредит було погашено за його власні кошти вже після розірвання шлюбу, що не заперечує відповідачка. На теперішній час позивач бажає продати квартиру, проте не може цього зробити без письмової згоди колишньої дружини, так як спірна квартира була набута під час шлюбу. Відповідачка позов визнає, на квартиру не претендує, проте разом з тим просить позивача звертатися з такими вимогами до суду. 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Боднар Максим Олександрович подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відмовляючи у позові про визнання права особистої власності на майно, суд першої інстанції виходив з того, що:
- позивачем не надано доказів, які підтверджують придбання квартири, сплату кредиту за кошти, які належали йому особисто;
- визнання відповідачем вимог не може бути підставою для задоволення позовної вимоги, оскільки доводи позивача мають підтверджуватися належними доказами.
Проте повністю погодитися з такими висновками та обґрунтуваннями районного суду не можна.
З матеріалів справи вбачається, що:
- сторони зареєстрували шлюб 08.10.2005 року;
- згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 28.10.2010 року відділом РАЦС Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №547 від 28.10.2010 року;
- 05.11.2007 року між ТОВ "Український промисловий банк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №464/ФКВІП-07 за умовами якого банк надав 97000 США зі строком повернення - 04.11.2032 року. За умовами п.3.1 договору, виконання позичальником зобов”язань за договором забезпечується іпотекою квартири АДРЕСА_1 , заставна вартість предмета іпотеки становить 545 400 грн., поруками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;
-06.11.2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. та заеєстровано в реєстрі за №16443. Купівля квартири вчинена за за 545400 грн.;
-06.11.2007 року укладено іпотечний договір №464/ФКВІП-07 між ТОВ "Українськи промисловий банк" та ОСОБА_1 , предметом іпотеки є вказана квартира;
-09.10.2018 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інтайм Фінанс" та ОСОБА_1 укладено договір про розірвання іпотечного договору №464/ФКВІП-07 від 06.11.2007 року, за умовами якого зобов`язання за іпотечним договором припиняються;
-згідно з декларацією відповідача ОСОБА_2 на сайті НАЗК за 2018 рік вбачається, що відповідач не декларувала наявність свого права власності (частку у праві власності) на квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Встановивши, що договір купівлі-продажу квартири укладений під час зареєстрованого шлюбу, суд першої інстанції вірно вважав, що право спільної сумісної власності на таке майно презюмується і що спростувати презумпцію права спільної сумісної власності має та особа, яка її оспорює зокрема у зв`язку з тим, що майно придбано не за сімейні кошти, а за особисті кошти які належать цій особі і саме ця особа має довести, що майно було набуте за кошти, які належали йому (їй) особисто.
Також суд вірно встановив, що квартира була придбана за кредитні кошти, а фактичне погашення кредиту відбулося через 8 років після розірвання шлюбу.
Обгрунтовуючи заявлені вимоги позивач вказував, що спірне майно придбано за кредитні кошти, які він повертав особисто після фактичного припинення спільного проживання з дружиною у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний у 2010 році.
Відповідач обставини викладені позивачем визнала і у письмових поясненнях зазначила, що сімейні кошти до погашення позивачем кредиту не залучалися і здійснювалися ним за його особисті кошти.
Відповідно до ч.І ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Встановивши, що спір між сторонами справи не зачіпає інтереси інших осбі або держави, суд першої інстанції формально відхилив визнання відповідачем обставин, що виплата позивачем кредиту, за який була придбана квартира поверталася за рахунок його особистих коштів без залучення спільних коштів подружжя.
При цьому суд першої інстанції не врахував положення ч.І ст. 82 ЦПК України пославшись на необхідність доказування позивачем обставин, які визнані іншою стороною без встановлення ознак зловживання цією стороною або обома сторонами справи своїми процесуальними правами та обов`язками, а також без встановлення обставин, що визнання за позивачем права особистої власності щодо квартири АДРЕСА_1 зачіпає права інших осіб та/або держави.
При таких обставинах у суду першої інстанції не було підстав не враховувати визнання відповідачкою обставин, якими позивач обґрунтовував заявлені вимоги про визнання права особистої власності на квартиру, внаслідок чого не було необхідності доведення позивачем зазначених обставин.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві відповідачка ОСОБА_2 підтвердила, що позивач повертав кредитні кошти за які була придбана спірна квартира під час шлюбу за власні кошти після розірвання шлюбу. Крім того відповідачка вказала, що дана квартира придбана позивачем не для потреб сім`ї і не є спільною сумісною власністю.
Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заявлених вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Боднара Максима Олександровича - задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2020 року - скасувати.
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право особистої власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 24.09.2021 року.

Головуючий                          О.М. Таварткіладзе 

Судді:                  С.О. Погорєлова 

                                                                       О.В. Князюк