ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" липня 2021 р.                                                                 Справа №926/3011/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді                                                                      Б.Д. Плотніцького,
суддів                                                                                          Н.М. Кравчук,
                                                                                          О.Л. Мирутенко,
секретар судового засідання Карнидал Л.Ю.,
за участю представників учасників справи:
від позивача 1 (в режимі відеоконференції): Долженко Ю.В.
від позивача 2 (в режимі відеоконференції): не з`явився  
від відповідачів1,2 (в режимі відеоконференції) : Ігнат М.І. (витяг з ЄДРПОУ)
розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Долженко Юрія Володимировича та Фізичної особи-підприємця Чобан Івана Андрійовича б/н від 06.04.2021 (вх. № 01-05/1241/21 від 09.04.2021)
на рішення Господарського суду Чернівецької області від 17.03.2021 (повний текст складено та підписано 26.03.2021)
у справі №926/3011/20, суддя О.Г. Проскурняк 
за позовом позивача 1 Фізичної особи-підприємця Долженко Юрія Володимировича
позивача 2 Фізичної особи-підприємця Чобан Івана Андрійовича
до відповідача 1 Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради
відповідача  2  Чернівецької міської ради
про визнання нарахування і отримання орендної плати за користування землею згідно договору оренди землі - безпідставними і протиправними та стягнення 255 700,48 грн.,
                                                            ВСТАНОВИВ:

          Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 17.03.2021 у справі №926/3011/20 відмовлено у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Долженко Юрія Володимировича та Фізичної особи-підприємця Чобан Івана Андрійовича до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради та Чернівецької міської ради, визнання нарахування і отримання орендної плати за користування землею згідно договору оренди землі - безпідставними і протиправними та стягнення 255 700,48 грн.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Долженко Юрія Володимировича та Фізична особа-підприємець Чобан Івана Андрійовича оскаржили таке в апеляційному порядку.
У апеляційній скарзі апелянти зазначили, що вони придбали 30 липня 2014 року за договором купівлі-продажу недобудований об`єкт по АДРЕСА_1 . Позивачі уклали договір оренди № 10769 від 16 травня 2018 року з Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради. Відповідно до п.1 вказаного договору, предметом договору оренди є строкове платне користування земельною ділянкою площею для будівництва багатоквартирного 9-ти поверхового житлового будинку з вбудованим магазином “Хліб-Молоко”. Однак, відповідач-1 не надав позивачам до 28 квітня 2020 року містобудівні умови й обмеження для виконання позивачами цільового призначення та виду використання земельної ділянки. Також вказують на те, що Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради безпідставно та протиправно нараховано з подальшим отриманням орендну плату за період з 21 червня 2018 року по 28 квітня 2020 року, а відтак просили суд визнати нарахування і отримання орендної плати за користування землею згідно договору оренди землі – безпідставними і протиправними та стягнути з відповідача на свою користь 255 700,48 грн. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги дані обставини, що призвело до прийняття невірного рішення. 
Відповідач1 та відповідач2 у відзиві на апеляційну скаргу заперечили доводи та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Обґрунтовуючи наведені у відзиві обставини, відповідачі посилаються на те, що позивачі фактично користуються земельною ділянкою відповідно до укладеного договору оренди № 10769 від 16 травня 2018 року, оскільки на спірній земельній ділянці знаходиться  нерухоме майно позивачів, а тому останні зобов`язані справляти плату за дану земельну ділянку.  Окрім того, вказують на те, що власник земельної ділянки, що є комунальною власністю, не позбавлений права на отримання коштів (орендної плати за землю) за фактичне користування позивачами даною земельною ділянкою, у зв`язку з наявністю на ній нерухомого майна позивачів. 
Позивачі подали свої заперечення на відзиви відповідачів. Так, у відповіді на відзиви позивачі вказують на неможливість реалізації ними права на користування земельною ділянкою, оскільки користування орендованою земельною ділянкою не здійснювалось по вині відповідача-1, який не дозволяв здійснювати будівництво, що встановлено судовими рішеннями по справам № 824/376/19-А та № 824/138/19-а.
Представник апелянта в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати, апеляційну скаргу задоволити. 
Представник позивача 2 в судове засідання не з`явився, жодних клопотань не подав, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.  
Представник відповідачів в судовому засіданні заперечив доводи апеляційної скарги, просив рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Апеляційний господарський суд, розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, дійшов висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
30 липня 2014 року ОСОБА_1 (далі Позивач-1) та ОСОБА_2 (далі Позивач-2) уклали договір купівлі-продажу з Колективним виробничо-комерційним підприємством “Енергопостач”. 
Згідно пунктів 1.2., 1.3. указаного договору, предметом договору є об`єкт незавершеного будівництва – 107-квартирний 9-поверховий житловий будинок з магазином “Хліб-молоко”, ступінь готовності якого складає 12%, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Об`єкт незавершеного будівництва – 107-квартирний 9-поверховий житловий будинок з магазином “Хліб-молоко”, ступінь готовності якого складає 12%, знаходиться на земельній ділянці, загальною площею 0,5330 га. кадастровий номер земельної ділянки 7310136600:33:003:0064.
Вказаний договір зареєстрований в реєстрі за № 2234 та посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Балацьким О.О. 30 липня 2014 року. 
Як вбачається з вказаного Договору купівлі - продажу та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 липня 2014 року №24914140 та №24914320 позивач-1 та позивач-2 набули права власності на об`єкт незавершеного будівництва – 107-квартирний 9-поверховий житловий будинок з магазином “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” у приватну спільну часткову власність розмір частки Ѕ для кожного. Підставою виникнення права власності є укладений договір купівлі-продажу, серія та номер: 2234, виданий 30 липня 2014 року.
В подальшому, 30 жовтня 2014 року 56 сесія VI скликання Чернівецької міської ради винесла рішення, згідно пункту 14 якого, визнала таким, що втратили чинність, пункт 4 додатка 4 до рішення міської ради V скликання від 25 жовтня 2007 року № 422 “Про надання в оренду та користування земельних ділянок, припинення права користування земельними ділянками, відміну та внесення змін в раніше прийняті рішення”, пункт 10.1 рішення міської ради VІ скликання від 26 грудня 2013 року № 1073 “Про надання юридичним особам та підприємцям земельних ділянок в оренду та визнання такими, що втратили чинність, окремих пунктів рішень з цих питань”, в частині надання колективному виробничо-комерційному підприємству “Енергопостач” земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,5330 га, в оренду до 26 червня 2017 року і припинено договір оренди землі від 22.11.2007р. №4264, укладений між міською радою та колективним виробничо-комерційним підприємством “Енергопостач”, у зв`язку із переходом права власності на незавершене будівництво до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
Відповідно до положень     статті 80 Земельного кодексу України,       суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
Згідно положень статей     122,     123,     124 Земельного кодексу України, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними         статтею 122 цього Кодексу       шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки.
Так, згідно пункту 6 витягу із рішення 6 сесії VII скликання Чернівецької міської ради від 12 травня 2016 року № 188 Чернівецька міська рада вирішила надати підприємцям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,5330 га, в оренду терміном на 5 років, для будівництва багатоквартирного 9-ти поверхового житлового будинку з вбудованим магазином “Хліб-молоко”.
Пунктом 6.1 вказаного Рішення, Чернівецька міська рада зобов`язала підприємців ОСОБА_2 та ОСОБА_1 сплатити кошти за фактичне користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 в еквіваленті орендної плати з 30 жовтня 2014 року. 
Разом з тим, пунктом 27 зазначеного вище Рішення, зобов`язано осіб, яким надаються в оренду земельні ділянки, укласти впродовж 90 календарних днів з дня прийняття цього рішення з Чернівецькою міською радою договори оренди землі та сплатити кошти за фактичне користування земельними ділянками в еквіваленті орендної плати за землю відповідно до умов договорів.
Як вбачається із матеріалів справи та усних пояснень представників сторін, сторони справи впродовж запропонованого міською радою терміну договори оренди землі не уклали.
В подальшому, 08 грудня 2017 року 44 сесією VII скликання Чернівецької міської ради прийнято рішення № 1008, згідно пункту 3 якого, вирішено надати підприємцям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,5330 га, в оренду терміном на 5 років, для будівництва багатоквартирного 9-ти поверхового житлового будинку з вбудованим магазином “Хліб-молоко”. 
Пунктом 3.1 вказаного рішення, Чернівецька міська рада визнала таким, що втратив чинність, пункт 6 рішення міської ради 6 сесії VII скликання від 12 травня 2016 року № 188 в частині надання підприємцям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,5330 га, в оренду терміном на 5 років, для будівництва багатоквартирного 9-ти поверхового житлового будинку з вбудованим магазином “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, у зв`язку із неукладенням договору оренди землі впродовж 90 календарних днів з дня прийняття рішення.  
Відповідно до пункту 4 рішення 44 сесії VII скликання Чернівецької міської ради від 08 грудня 2017 № 1008, Чернівецька міська рада вирішила надати позивачам строк для укладання договору оренди землі з Чернівецькою міською радою, а саме впродовж 90 календарних днів з дня прийняття рішення та зобов`язано сплатити кошти за фактичне користування земельними ділянками в еквіваленті орендної плати за землю відповідно до умов договорів.
Згідно пункту 26.1 витягу із рішення 53 сесії VII скликання Чернівецької міської ради 16 квітня 2018 року № 1211 Чернівецька міська рада внесла зміни до пункту 3 витягу із рішення 44 сесії VII скликання Чернівецької міської ради від 08 грудня 2017 №1008, а саме: слова та цифри “для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку (для будівництва багатоквартирного дев`ятиповерхового житлового будинку з вбудованим магазином “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”)” замінити словами та цифрами “для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури (для будівництва багатоквартирного дев`ятиповерхового житлового будинку з вбудованим магазином “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”)”.
Відносини, пов`язані з орендою земельних ділянок, розташованих на території України, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України “Про оренду землі”, іншими нормативно-правовими актами, а також договором оренди землі.
Частина 1 статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт “в” частини першої статті 96 Земельного кодексу України).
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини 1 статті 21 Закону України “Про оренду землі” визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Так, на виконання рішення Чернівецької міської ради № 1008 від 08 грудня 2017 (зі змінами, внесеними рішенням Чернівецької міської ради №1211 від 16 квітня 2018 року), 16 травня 2018 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , та Чернівецькою міською радою укладено договір оренди землі № 10769. 
Згідно пунктів 1.1., 2.1., 2.2. вказаного Договору, Чернівецька міська рада (Орендодавець) надає, а ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (Орендарі) приймають в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва багатоквартирного дев`ятиповерхового житлового будинку з вбудованим магазином “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,5330 га. Кадастровий номер земельної ділянки 7310136600:33:003:0064.
Відповідно до пункту 5.1 вказаного договору №10769 цільове призначення земельної ділянки відповідно до категорії земель: землі для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури. Мета використання земельної ділянки: для будівництва багатоквартирного 9-поверхового житлового будинку з вбудованим магазином “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”.
Пунктом 3.1. Договору оренди землі № 10769 унормовано, що Договір укладено строком на п`ять років і діє до 16 травня 2023 року включно. Пунктом 13.1. Договору унормовано, що Договір набирає чинності з моменту його укладення. Моментом укладення Договору є дата його реєстрації в Чернівецькій міській раді.
Згідно витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,5330 га (кадастровий номер 7310136600:33:003:0064, остання належить на праві власності територіальній громаді м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради. Разом з тим, із вказаного витягу вбачається, що 24 травня 2018 року Чернівецькою міською радою здійснено державну реєстрацію речового права позивачів, як орендаврів земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,5330 га (кадастровий номер 7310136600:33:003:0064. Строк дії речового права - 16 травня 2023 року.
Як вбачається із акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду для будівництва багатоквартирного дев`ятиповерхового житлового будинку з вбудованим магазином “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” від 16 травня 2018 року (Додаток № 3 до договору оренди землі № 10769 від 16 травня 2018 року), Чернівецька міська рада (Орендодавець) передав, а ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (Орендарі) прийняли в оренду земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 .
В подальшому, 12 червня 2018 року позивачі звернулись до відповідача-1, через Центр надання адміністративних послуг, із заявою про надання містобудівних умов та обмежень на будівництво багатоквартирного 9-поверхового житлового будинку з вбудованим магазином “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”. 
21 червня 2018 року відповідач-1 направив позивачам лист № КО-3654/0-04/01, згідно якого вбачається, що розглянувши представлений пакет поданих документів від позивачів управління містобудування та архітектури департаменту на підставі наказу № 231-МУО від 20 червня 2018 року відмовив позивачам у наданні містобудівних умов та обмежень на будівництво багатоквартирного 9-поверхового житлового будинку з вбудованим магазином на підставі пунктів 1, 3 частини 4 статі 29 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”. Підстава відмови - неподання повного пакету документів та невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду по справі № 824/376/19-а від 18 вересня 2019 року визнано протиправним та скасовано рішення 48 сесії Чернівецької міської ради VI скликання № 1171 від 27 березня 2014 р. про затвердження Генерального плану та Схеми зонування території м. Чернівці, у частині поміщення земельної ділянки площею 0,5330 га по АДРЕСА_1 в зону садибної забудови з буквено-цифровим індексом Ж-1; зобов`язано Чернівецьку міську раду розглянути питання про внесення змін до Генерального плану та Схеми зонування території м. Чернівці щодо поміщення земельної ділянки площею 0,5330 га по АДРЕСА_1 в зону квартирної багатоповерхової забудови, поміченої буквено-цифровим індексом Ж-3. 
Вказане рішення по справі 824/376/19-а залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року та постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року.
Разом з тим, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду по справі № 824/138/19-а від 06 грудня 2019 року визнано протиправним та скасовано індивідуальний акт відповідача – суб`єкта владних повноважень Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин – наказ № 231-МУО від 20.06.2018 року.
Окрім того, вказаним рішенням суду встановлено, що наміри забудови позивачів на земельній ділянці, на якій знаходиться об`єкт незавершеного будівництва – 107-квартирний 9-поверховий житловий будинок з магазином “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” відповідають цільовому призначенню земельної ділянки, а саме для будівництва і обслуговування багатоквартирного дев`ятиповерхового житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної ринкової інфраструктури. Також, встановлено, що у зв`язку з відмовою відповідачем у видачі містобудівних умов та обмежень позивачам порушено право останніх на продовження будівництва незавершеного об`єкту та користування земельною ділянкою, на якій розміщений вказаний об`єкт, відповідно до її цільового призначення. 
Вказане рішення залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2020 року. Ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року відмовлено у прийнятті касаційної скарги Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду по справі № 824/138/19-а від 06 грудня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду по справі № 824/138/19-а від 30 березня 2020 року.
Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. 
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності установлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. 
Частиною 4, 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.
Звертаючись із позовом до суду, ФОП Долженко Ю.В. та ФОП Чобан І.А. посилаються на безпідставність та протиправність нарахування та отримання відповідачем-1 орендної плати в сумі 255 700,48 грн за користування землею згідно укладеного договору оренди землі за період від 16 травня 2018 року (дати укладення договору оренди землі) до 28 квітня 2020 року (дати отримання містобудівних умов та обмежень для будівництва), оскільки позивачі, на їх переконання, були позбавлені можливості користування земельною ділянкою, відповідно до її цільового призначення.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, статті 288 Податкового кодексу України, використання землі в Україні є платним, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Плата за землю справляється відповідно до закону, а розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
Згідно із статтею 21 Закону України “Про оренду землі”, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Статтею 15 Закону України “Про оренду землі” унормовано, що однією із істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальність про її несплату (абзац 4 статті 15 зазначеного закону).
Відповідно до положень пункту 4.1. укладеного між сторонами Договору, річна орендна плата визначена відповідно до чинного законодавства, розрахована згідно з додатком № 1 до цього Договору.
Так, згідно Додатку № 1 до договору оренди землі № 10769 від 16 травня 2018 року, розмір річної орендної плати за земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , яка надається в оренду для будівництва багатоквартирного дев`ятиповерхового житлового будинку з вбудованим магазином “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” підприємцям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 становить 125     158,53 грн.
Згідно пункту 7.4.7. Договору оренди землі № 10769 від 16 травня 2018, орендар зобов`язаний своєчасно вносити орендну плату за землю. 
Так, з матеріалів справи, а саме: платіжних доручень № 1514284130 та № 5 від 31 травня 2018 року, № 29 від 26 лютого 2019 року, № 9 від 27 лютого 2019 року, № 11 від 29 березня 2019 року, № 12 від 05 квітня 2019 року, № 17 та № 47 від 29 травня 2019 року, № 66 від 07 серпня 2019 року, № 24 так № 82 від 29 жовтня 2019 року, № 30 та № 100 від 30 січня 2020 року, № 28 та № 122 від 28 квітня 2020 року вбачається, що ФОП Чобан І.А. та ФОП Долженко Ю.В., на виконання вимог пункту 7.4.7. Договору сплачено 255 700,48 грн. орендної плати за користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 за період з 16 травня 2018 року по 2-ий квартал 2020 року.
Згідно положень статтей 626, 629 ЦК України унормовано, що договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.   
Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, у ФОП Долженко Ю.В. та ФОП Чобан І.А., ІНФОРМАЦІЯ_2 (з моменту укладення договору оренди землі) виникли цивільні права та обов`язки, встановлені в Договорі оренди землі, стосовно користування (оренди) спірною земельною ділянкою площею 0,5330 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
У відповідності до пункту “В” частини 1 статті 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. 
Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 193 Господарського кодексу України також передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
У відповідності до статті 24 Закону України “Про оренду землі”, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 30 липня 2014 року позивачі набули права власності на недобудований нерухомий об`єкт, а саме 107-квартирний 9-поверховий житловий будинок з магазином “Хліб-молоко”, ступінь готовності 12%, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
З вищевикладеного вбачається, що до моменту укладення договору оренди землі (16 травня 2018 року), позивачі набули право власності на недобудований нерухомий об`єкт, що знаходиться на орендованій земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 та належить Чернівецькій міській раді. 
Відтак, недобудований нерухомий об`єкт, власником якого є позивачі, станом на момент укладення Договору оренди землі знаходився на земельній ділянці Чернівецької міської ради.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачі з моменту укладення договору купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва 107-квартирного 9-поверхового житлового будинку від 30 липня 2014 року та по даний час користуються земельною ділянкою, на якій знаходиться нерухомий об`єкт. 
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Позивачі не є власниками і постійними землекористувачами земельної ділянки, а тому не є суб`єктами плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдиною можливою формою здійснення плати за землю для позивачів як землекористувачів є орендна плата відповідно до статей 14.1.72, 14.1.73 Податкового кодексу України.
Згідно статті 25 Закону України “Про оренду землі”, орендар земельної ділянки зобов`язаний, окрім іншого, своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.
Відтак, з огляду на діючий договір оренди землі № 10769 від 16 травня 2018 року, укладений між сторонами, наявність доказів передачі земельної ділянки від Орендодавця - Орендарю, згідно акту прийому – передачі від 16 травня 2018 року та знаходження на земельній ділянці майна позивачів, суд вважає, що у орендодавця з моменту підписання договору оренди землі та його державної реєстрації виникло право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за користування земельною ділянкою.
Разом з тим, обов`язок орендаря стосовно своєчасного та повного внесення орендної плати орендодавцю закріплено пунктом “В” частини 1 статті 96 Земельного кодексу України та пунктом 7.4.7. Договору оренди землі № 10769 від 16 травня 2018. Відтак, позивачами правомірно сплачено вказані кошти.
При цьому, суд звертає увагу сторін, що згідно положень статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.
Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення або захисту в обраний спосіб. 
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 912/1856/16 та від 14 травня 2019 року у справі № 910/11511/18.
Предмет позову - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.
Як встановлено судом вище, предметом позову у цій справі є визнання нарахування і отримання орендної плати за користування землею згідно договору оренди землі – безпідставними і протиправними та стягнення 255 700,48 грн. сплаченої орендної плати.
Враховуючи те, що судом встановлено правомірність нарахування та отримання відповідачем орендної плати в період дії Договору оренди землі, судом не вбачається підстав для задоволення позовних вимог позивача стосовно повернення вказаних коштів. 
В той же час, підставою звернення до суду із вказаним позовом є відсутність можливості проведення завершення будівництва нерухомого об`єкта, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а відтак понесені орендарем втрати, у зв`язку з неправомірним не наданням відповідачем-1 дозволу на будівництво (містобудівних умов та обмежень), що встановлено в судовому порядку.
При цьому, положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України “Про оренду землі” та положеннями, укладеного між сторонами Договору оренди землі не передбачено право орендаря вимагати повернення сплаченої орендної плати, що фактично є платою за користування земельною ділянкою.
Разом з тим, положеннями частин 1-3 статті 28 Закону України “Про оренду землі” унормовано, що орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі.
Збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору.
Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних.
Відповідно до вимог статті 224 Господарського кодексу України, статті 22 Цивільного кодексу України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Для стягнення збитків підлягає доведенню наявність складу правопорушення, а саме таких складових як: шкода, протиправна поведінка її заподіювача, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, а також вина.
Отже, вимоги щодо правомірності нарахування і отримання орендної плати за користування землею; стягнення 255 700,48 грн. орендної плати та стягнення збитків понесених позивачами у зв`язку з неправомірним не наданням відповідачем-1 дозволу на будівництво (містобудівних умов та обмежень) мають різну правову природу, різний обсяг доказування та підпадають під різне нормативно-правове регулювання.
Оскільки, в межах позову такої вимоги, як стягнення збитків, не заявлено, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що стягнення грошових коштів на користь позивачів у формі збитків, понесених останніми у зв`язку із неправомірним не наданням відповідачем-1 дозволу на будівництво (містобудівних умов та обмежень), а відтак відсутністю можливості проведення завершення будівництва нерухомого об`єкта, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , не можуть бути розглянуті судом в межах означеної справи з заявленими позивачами позовними вимогами, предметом та підставами позову.
Відповідно до   ст. 73 ГПК України   доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)   письмовими,   речовими і електронними доказами; 2)   висновками експертів; 3)   показаннями свідків.
Згідно ч. 1   ст. 74 ГПК України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.ч. 1,2   ст. 86 ГПК України   суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Пункт 1   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», no. 4241/03, від 28.10.2010 року).
Судові витрати,   в силу   ст.129 ГПК України,   покладаються на апелянта.
керуючись ст.ст. 86, 255, 269, 275, 276, 282 ГПК України,  Західний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1.          Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Долженко Юрія Володимировича та Фізичної особи-підприємця Чобан Івана Андрійовича б/н від 06.04.2021 (вх. № 01-05/1241/21 від 09.04.2021) залишити без  задоволення.
2.          Рішення Господарського суду Чернівецької області від 17.03.2021 у справі №926/3011/20  залишити без змін.
3.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
4.          Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 21.07.2021.

Головуючий -суддя                                                            Плотніцький Б.Д.

Суддя                                                                                Кравчук Н.М.

Суддя                                                                                Мирутенко О. Л.