ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 314/827/21                                 Головуючий в 1 інст. Кононенко І.О.
Провадження № 33/807/443/21                                         Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       30 липня 2021 року         м. Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу, за участі ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Колесника В.М., за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 квітня 2021 року, 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454,00 грн., 
В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що за змістом протоколу про адміністративне правопорушення: серії ОБ № 103675 від 20.02.2021 року водій ОСОБА_1 , 20.02.2021 року о 16 годині 3 хвилин в селі Сергіївка Вільнянського району по вулиці Миру, буд. 23 керував моторолером «Муравей» державний номер НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці за допомогою алкотостеру «Драгер» та в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків. Даними діями водій порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України. 
В апеляційній скарзі з уточненнями ОСОБА_1 зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та такою, що підлягає скасуванню. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції поверхнево розглянув справу, не з`ясував всі фактичні обставини, не дослідив їх і не надав належної оцінки, підійшовши до розгляду справи формально, а в основу постанови поклав докази, які є припущеннями, внаслідок чого ухвалив судове рішення, яке суперечить дійсним обставинам справи. 
Зазначає, що його не було належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, судові повістки не направлялися, телефоном також не повідомлялося про розгляд справи. 
На дату складання протоколу він хворів і приймав ліки, працівники поліції вказані обставини не врахували. 
Зазначає, що в справі відсутні прямі і допустимі докази його винуватості, оскільки в справі відсутня технічна документація на спеціальний технічний засіб, відсутні дані про принципи роботи такого пристрою, відсутні пояснення свідків. 
В уточненій апеляційній скарзі зазначає, що сам факт відмови пройти огляд на місці зупинки не є підставою для притягнення водія до відповідальності. 
Законодавцем було надано право водію пройти огляд також у закладі охорони здоров`я, що відображено у вимогах ст. 266 КУпАП. Водій на етапі відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці не вважаться винним. 
Зазначає, що проходження огляду в медичному закладі пропонується працівниками поліції не усно, а шляхом вручення водієві письмового направлення на медичних огляд до закладу охорони здоров`я. У цьому письмовому направленні має бути вказано конкретний заклад охорони здоров`я, який входить до переліку, данні про особу водія, якого направляють працівники поліції, точний час видачі вказаного направлення. 
І лише у разі, якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, тільки тоді працівники поліції мають обов`язок скласти протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Якщо водієві не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі шляхом вручення письмового направлення, то підстави для притягнення водія до відповідальності за ст. 130 КУпАП відсутні. 
Просить суд апеляційної інстанції поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки тільки 21 травня 2021 року отримав повний текст судового рішення. 
Також просить апеляційний суд постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 
Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Колесника В.М., перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.
У відповідності до вимог ст.ст. 289, 294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
В клопотанні апелянт порушує питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду від 27 квітня 2021 року посилаючись на поважність пропуску цього строку. 
Так, враховуючи, що справа була розглянута без участі ОСОБА_1 , а копію судового рішення отримав лише 21 травня 2021 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження і про наявні підставі для його поновлення. 
Щодо розгляду апеляційної скарги по суті справи. 
Зі змісту ст. 283 КУпАП випливає, що постанова суду має бути вмотивованою.
Аналіз матеріалів справи свідчить, що зазначених вимог закону суддя місцевого суду дотримався в повному обсязі. 
Відповідно до положень ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Висновки суду, викладені в постанові щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими і відповідають дослідженим доказам у справі.
Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Так, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджена дослідженими в судовому засіданні доказами у справі, а саме: 
протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №103675 від 20 лютого 2021 року (а.с.3), яким встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Муравей» д.н. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місця за допомогою «Драгер» та в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків. 
актом огляду водія на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4), яким встановлено, що ОСОБА_1 від проходження огляду за допомогою засобу «Драгер» відмовився в присутності свідків. 
письмовими поясненнями свідків події (а.с.5-6), якими вбачається, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та в закладі охорони здоров`я.
постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №3810365 від 20 лютого 2021 року (а.с.8), якою встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Муравей» 6788ДПГ, не маючи відповідної категорії, та без страхового поліса, чим скоїв адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП. 
оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску (а.с.9) на якому містяться відеозаписи місця правопорушення та обставини справи, відносно ОСОБА_1 . На відеозаписі вбачається, що ОСОБА_1 в присутності двох свідків на пропозицію працівника поліції відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою спеціального технічного засобу та в закладі охорони здоров`я.
Доводи апелянта про розгляд справи за його відсутності суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки стаття 268 КУпАП не містить заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Окрім того, суд вважає, що ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення (підтверджується особистим підписом у протоколі в графах «зі змістом протоколу ознайомлений, копію отримав, внесені про мене дані - правильні»), розгляду справи в суді (підписом у графі протоколу «ознайомлений з місцем та часом розгляду справи») (а.с.3). 
Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 17.10.2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» у випадку відкладення розгляду справи про адміністративні правопорушення за клопотанням учасників судового розгляду строк накладення адміністративного стягнення, передбачений статтею 38 КУпАП, обчислюється починаючи з дня вчинення адміністративного правопорушення, а при триваючому правопорушенні - починаючи з дня його виявлення. Можливість зупинення цього строку у зв`язку з перенесенням розгляду справи не передбачено, крім випадку, визначеного частиною четвертою статті 277 КУпАП.
Велика палата Верховного суду у постанові від 23 серпня 2018 року у справі №11-237сап18 звернула увагу, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлене ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, не є абсолютним.
Крім того, в п. 41 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).
Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.
Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Апеляційний суд наголошує, що з огляду на принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суди мають проводити розгляд справ за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що розгляд справи за відсутністю ОСОБА_1 не є порушенням прав і свобод останнього. 
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №103675 від 20 лютого 2021 року, вбачається, що ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.
Диспозицією ст. 130 КУпАП, окрім іншого, передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, і факт його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджений наявними і дослідженими в судовому засіданні доказами.
Дослідивши в судовому засіданні наведені докази суддя суду першої інстанції згідно до вимог ст. 252 КУпАП надав їм належну оцінку, перевіривши відповідно до ст. 251 КУпАП їх на предмет належності та допустимості, у зв`язку з чим, вірно встановив фактичні обставини справи щодо керування ОСОБА_1 , транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння і відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Доводи щодо порушень інспекторами поліції порядку оформлення матеріалів справи, є необґрунтованими і повністю спростовуються відеозаписом, який долучений до матеріалів справи, на якому зафіксовано обставини щодо подій 20 лютого 2021 року та відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що відсутність направлення водія на огляд за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи не свідчить, що перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, оскільки відеозаписом правопорушення встановлено, що ОСОБА_1 в присутності свідків події відмовився від проходження огляду на місці та в закладі охорони здоров`я. 
Окрім того, ОСОБА_1 під час події не заперечував щодо дій працівників поліції та в протоколі, в графі «пояснення» особисто зазначив, що вживав алкогольні напої і від огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовляється, що додатково підтверджує винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому правопорушенні. 
Скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації та за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму.
Також не заслуговує на увагу посилання апелянта на те, що у матеріалах справи відсутня технічна документація на спеціальний технічний засіб «Драгер», оскільки  відповідно до ч. 5 Розділу ІІ наказу Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. 
З матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 просив надати йому такий сертифікат та свідоцтво, а долучення цього сертифікату до матеріалів справи, Інструкцією взагалі не передбачено.
Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У відповідності до рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є очевидною і повністю підтверджується матеріалами справи.
Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, - 

П О С Т А Н ОВ И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити.
Апеляційну скаргу з уточненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 квітня 2021 року, ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200,00 гривень у дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік, залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                        В.Я. Рассуждай
Дата документу  Справа № 314/827/21