П О С Т А Н О В А
                                          І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
 04 серпня 2021року                                                                                  м. Київ
         
  Справа № 753/11963/15-ц
  Провадження: № 22-ц/824/5719/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Іванової І.В., Пікуль А.А.
секретарі Гулієв М.Д.о, Івасенко І.А.
 
 розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 січня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Сирбул О.Ф., 
 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,
  
                                                 в с т а н о в и в :
 
У червні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 26 грудня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 125 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,75 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 25 грудня 2032 року. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 26 грудня 2007 року станом на 19 червня 2015 року у відповідачки утворилася заборгованість у розмірі 134 800,57 доларів США, що за курсом НБУ становить 2 875 182, 21 грн., з яких 103 360,01 доларів США - заборгованість за кредитом, 31 400,56 доларів США -заборгованість за процентами за користування кредитом. На підставі вказаного ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд стягнути зі ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2007 року у розмірі 134 800,57 доларів США, що за курсом НБУ становить 2 875 182,21 грн.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 25 січня 2016 року позов АТ «Укрсоцбанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 39.29-50/1088к від 26.12.2007 р. у розмірі 134 800 дол. США 57 центів, що еквівалентно за курсом НБУ 2 875 182 грн 21 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.
Не погодившись із таким судовим рішенням,  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у позові.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що  суд першої інстанції на надав оцінку усім доказам та розрахункам, з яких виходив при задоволенні позову, а також не зазначив доказів на підтвердження наявності у неї заборгованості у розмірі, що був заявлений до стягнення. Завищені суми заборгованості могли спростуватись випискою з особового рахунку, якої немає в матеріалах справи, та яка могла б підтвердити факт не зарахування банком сплачених нею коштів на виконання умов кредитного договору. 
Справа судом апеляційної інстанції розглядалась неодноразово.
Постановою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2020року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року змінено шляхом зменшення суми заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», з 134 800,57 доларів США до 130 466,93 доларів США.
В решті рішення суду першої інстанції залишено  без змін.
У квітні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу.
Постановою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року в частині позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів та пені за кредитним договором скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Справа надійшла до Київського апеляційного суду 01 березня 2021 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 березня 2021 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
29 березня 2021 року справу витребувано до Верховного Суду для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення.
Додатковою постановою Верховного Суду від 26 травня 2021 року заяву  ОСОБА_1  про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково.
Ухвалено додаткове рішення, яким постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року в частині стягнення із ОСОБА_1  на користь ПАТ «Укрсоцбанк» тіла кредиту у розмірі 95 320,36 доларів США залишено без змін.
07 червня 2021 року справа надійшла до Київського апеляційного суду.
В судовому засіданні адвокат Присяжнюк А.Ю. в інтересах ОСОБА_1 підтримав апеляційну скарг з підстав, викладених у ній, та просив  її задовольнити.
Представник АТ «Альфа-банк» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи бувповідомленийналежним чином.
04 серпня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання адвоката Тищенко К.О.  інтересах АТ «Альфа-банк» про розгляд справи за відсутності представника банку,   а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності представника АТ «Альфа-банк». 
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як убачається зі матеріалів справи, зокрема, позовної заяви, ПАТ «Укрсоцбанк» позовних вимог про стягнення пені не заявлено, а тому рішення суду першої інстанції  судом апеляційної інстанції переглядається лише в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 26 грудня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та  ОСОБА_1  укладено договір кредиту № 39.29-50/1088к на купівлю нерухомого майна, відповідно до умов якого позивач надає відповідачу грошові кошти в сумі 125 000,00 дол. США на строк користування до 25 грудня 2032 року, а відповідач зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити відсотки у розмірі 11,75 % річних та платежі за кредитом у встановлений у договорі строк в повному обсязі. Погашення кредиту та оплата відсотків за його користування здійснюються відповідно до умов договору.
ОСОБА_1 обов`язок з повернення наданих кредитних коштів у розмірі та на умовах укладеного між сторонами кредитного договору належним чином не виконала.
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості станом на 19 червня
2015 року заборгованість відповідачки перед банком становить 134 800,57 дол. США, що еквівалентно 2 875 182,21 грн, яка складається із суми заборгованості за кредитом в розмірі 103 360,01 дол. США та суми заборгованості за відсотками в розмірі 31 400,56 доларів США.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором, а тому вважав, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі. 
Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений такий обов`язок позичальника, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики,
що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. 
У справі, яка переглядається, строк кредитного договору встановлений сторонами до 25 грудня 2032 року, однак 23 жовтня 2014 року банк надіслав позичальнику вимогу про повернення протягом 30 календарних днів усієї суми кредитної заборгованості, що свідчить про зміну банком строку виконання зобов`язання з 25 грудня 2032 року на 24 листопада 2014 року. ПАТ «Укрсоцбанк» використало шляхом направлення зазначеної вимоги передбачене частиною 2статті 1050 ЦК України право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.
Передаючи справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд в частині позовних вимог  про стягнення відсотків, Верховний Суд виходив із  того, що наявність вимоги банку про дострокове повернення всієї суми заборгованості, яку боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором після пред`явлення такої вимоги, оскільки строк дії договору змінився з 25 грудня 2032 року на 24 листопада 2014 року.
В той же час, з розрахунку заборгованості станом на 19 червня 2015 року (т. 2 а.с. 175), який наданий  банком суду апеляційної інстанції, убачається, що заявлені до стягнення відсотки нараховані банком за період з 09.01.2008 року по 16.12.2014 року, тобто, у відповідності до положень статті 1050 ЦК України.
Отже, заявлений до стягнення розмір заборгованості по відсотках є обґрунтованим та таким, що узгоджується з умовами кредитного договору та розрахунком заборгованості, який відповідачкою не спростований.
В той же час, матеріали справи свідчать, що 26  грудня 2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , окрім договору кредиту № 39.29-50/1088і, в якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань  за вказаним договором було укладено іпотечний договір № 39.29-50/618і,  предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 159).
Згідно п. 4.1 іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно п. 4.5 іпотечного договору,  іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».
Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно 07 листопада 2018 року право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк» в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки  (т. 2 а.с.  161).
Ураховуючи те, що АТ «Укрсоцбанк» скористалось своїм правом на задоволення своїх вимог та звернуло стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», позовні вимоги банку про стягнення зі ОСОБА_1 відсотків за кредитним договором є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Слід додати, що у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває справа № 752/25247/18 за позовом ОСОБА_1   до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.А., треті особи: ПАТ «Укрсоцбанк», Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання протиправним та скасування рішення. Справа перебуває на стадії підготовчого провадження.
Зважаючи на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зупинення провадження у даній справі на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції,  обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За наведених обставин, колегія суддів доходить  висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків та ухвалення у цій частині  нового рішення про відмову в цих позовних вимогах, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає  задоволенню. 
 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 376,  381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 січня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в цих позовних вимогах.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.   
 
Повне судове рішення складено 12 серпня 2021 року.

 
Головуючий                                                                                             Т.О. Невідома

Судді                                                                                                         А.А. Пікуль

                                                                                                                  І.В. Іванова