ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 606/1285/21	Головуючий у 1-й інстанції Мельник А.В. 	
Провадження № 22-ц/817/897/21 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія - 304090000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючого - Гірський Б.О. 
Суддів -  Бершадська Г. В., Хома М. В., 
за участю секретаря - Іванюта О.М. 
представників сторін 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 606/1285/21 за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ “Ощадбанк” на ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 25 червня 2021 року, постановлену суддею Мельник А.В., в справі за позовом акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ “Ощадбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:

В червні 2021 року АТ “Державний ощадний банк України” в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ “Ощадбанк” звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 в його користь заборгованість за кредитним договором №44 від 17.03.2008 року в розмірі 38 503,5 дол.США, з яких: 35044,64 дол.США — заборгованість за основним боргом, 3458,88 дол. США — 3 % річних по простроченому основному боргу.
       Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 25 червня 2021 року у відкритті провадження в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №44 від 17.03.2008 р. за основним боргом в розмірі 35044,64 дол. США відмовлено, з підстав передбачених п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України.
       Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду акціонерне товариство “Державний ощадний банк України” в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ “Ощадбанк” оскаржило її в апеляційному порядку.
       В апеляційній скарзі просить ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 25 червня 2021 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення норм процесуального права.
       В обґрунтування апеляційної скарги товариство зазначило, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про те, що заявлена до стягнення у вказаному позові заборгованість за основним боргом у розмірі 35044,64 дол. США вже стягнута рішенням Теребовлянського районного суду від 16.12.2011 року.
       Звертає увагу, що станом на 13.07.2021 року вказане рішення суду не виконане, предмет іпотеки не реалізовано, і відповідно, погашення вимог кредитора за рахунок іпотеки не відбулося. Отже, зобов`язання відповідача за кредитним договором не припинилися.
       Звернення стягнення на предмет іпотеки не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок стягнення заборгованості за основним зобов`язанням. Саме кредитор має право обирати, яким чином здійснювати стягнення заборгованості.
       Аналогічні правові висновки містяться у постанові ВС від 28.08.2019 р. у справі №759/4036/18, постанові ВС від 22.05.2019 р. у справі №640/18356/17, постанові ВС від 05.12.2018 р. у справі №761/31346/13-ц, постанові ВС від 31.10.2018 р. у справі №2-1513/10, постанові ВП ВС від 18.09.2018 р. у справі №921/107/15-г.
       Вважає, що суд першої інстанції помилково відмовив у відкритті провадження у справі, з тих підстав, що у даній справі наявне рішення, яке набрало законної сили, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки судовим рішенням від 16.12.2011 року стягнуто заборгованість шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а позовні вимоги банку мотивовані стягненням коштів відповідно до п.4.3.5 кредитного договору, згідно якого позичальник зобов`язався відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з цього Договору.
       У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що предметом спору у даній справі є стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №44 від 17.03.2008 року в користь АТ “Державний ощадний банк України”, в той час коли рішенням Теребовлянського районного суду від 16.12.2011 року, яке набрало законної сили, вказані вимоги вже вирішено.
       Вважає апеляційну скаргу необгрунтованою, а ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження такою, що відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, оскільки апелянт повторно звернувся з позовом до того ж відповідача, про той самий предмет та з тих самих підстав.
       В судовому засіданні представник АТ “Державний ощадний банк України” в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ “Ощадбанк” апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, зіславшись на доводи, викладені в ній.
Представник ОСОБА_1 — адвокат Чорняк М.П. в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з додержанням норм процесуального права.
       Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
       Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних нтересів.
       Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.
       Відмовляючи у відкритті провадження в частині позовних вимог АТ “Державний ощадний банк України” в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ “Ощадбанк” про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №44 від 17.03.2008 р. за основним боргом в розмірі 35044,64 дол. США, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вже звертався до суду із позовом до цього ж відповідача про стягнення заборгованості за порушення умов вказаного кредитного договору, по якому ухвалено рішення, яке набрало законної сили.
       З таким висновком суду не погоджується суд апеляційної інстанції.
       З матеріалів справи вбачається, що 17.03.2008 року між ВАТ “Державний ощадний банк України” та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №44, згідно умов якого останньому надано кредит у розмірі 60 000 дол. США, зі сплатою за користування кредитом — 13 % річних.
       Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16 грудня 2011 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого без балансового відділення №10019/020 філії Тернопільське обласне правління ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове стягнення боргу, задоволено частково.
       “Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого без балансового відділення №10019/020 філії Тернопільське обласне правління ПАТ «Державний ощадний банк України» борг за кредитним договором №44 від 17 березня 2008 року у сумі: 60014,63 доларів США (що в гривневому еквіваленті складає 479510,89 грн.) з них: заборгованість за кредитом - 51000 доларів США (407484,9 грн.); проценти за кредитом - 7314, 63 доларів США (58443,16 грн.); пеню за несвоєчасну сплату кредиту 1500 доларів США (11984,85 грн.); пеню за несвоєчасну сплату відсотків - 200 доларів США (1597,98 грн.) шляхом звернення стягнення на належне ОСОБА_2 та передане останньою, згідно іпотечного договору від 19 березня 2008 року в іпотеку банку нерухоме майно:
       - домоволодіння загальною площею 118,4 кв. м., житлова площа 55,4 кв.м., знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , номер за РПНВ: 22478368;
       - земельна ділянка площею 0,1000 га., надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 6125010100030030392;
       - земельна ділянка площею 0,0057 га., для ведення особистого селянського господарсва, знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 6125010100030030393.
       шляхом його реалізації на прилюдних торгах.
       Позов ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого без балансового відділення №10019/020 філії - Тернопільське обласне правління ПАТ «Державний ощадний банк України», третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє позовних вимог ОСОБА_2 про визнання припиненим кредитного договору, задоволено - розірвано договір №44 від 17 березня 2011 року укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого без балансового відділення №10019/020 філії - Тернопільське обласне правління ПАТ «Державний ощадний банк України», третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє позовних вимог ОСОБА_2 ”
       Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
       Частинами першою, четвертою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
       За приписами статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; чинне законодавство (частина перша статті 598, статті 599 - 601, 604 - 609 ЦК України) не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення.
       Наявність судового рішення про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, за наведеними вище положеннями законодавства, не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника на його користь заборгованості за кредитним договором.
       Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції не врахував, що позивач звернувся до суду у цій справі з вимогою про стягнення з відповідача суми заборгованості, яка є відмінною від вимоги про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та те, що застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного і не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.
       Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
       З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню на підставі ст.379 ЦПК України, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ “Ощадбанк” - задовольнити.
       Ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 25 червня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Судові витрати покласти на сторони в межах сум, ними понесених.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 15 вересня 2021 року.

Головуючий                                                                Гірський Б.О.

Судді:                                                                        Бершадська Г.В.

                                                                               Хома М.В.