ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7477/21 Справа № 197/453/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Охнач О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 197/453/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»   на додаткове рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області  від 21 травня 2021  року, яке ухвалено  суддею Охнач О.В. у смт. Широкому Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 21 травня 2021 року, -
       
В С Т А Н О В И В:

Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2021 року, у справі 197/453/20, задоволено позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»  (надалі – АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Широківський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено.
11.05.2021 року позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інетресах якої діє адвокат Ткач Ф.Г., звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткове рішення у справі № 197/453/20 щодо стягнення з відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК»  на користь позивачки ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 9 500 грн, які нею були понесені під час судового розгляду у суді першої інстанції, яка обгрунтована тим, що в позовній заяві заявлялась вимога про покладення на відповідача відшкодування понесених позивачкою судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу адвоката, розмір яких становив 9 500 грн та були подані відповідні докази щодо їх понесення в якості додатків до позовної заяви, а саме: копія договору про надання правової допомоги та квитанція до прибуткового касового ордеру.
Додатковим рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області  від 21 травня 2021  року заяву задоволено та стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 9 500,00 грн.
В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати додаткове рішення суду про стягнення витрат на правничу допомогу та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих вимог, посилаючись на неврахування судом критерію реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розмірі, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Витрати позивачки на професійну правничу допомогу у розмірі 9 500,00 грн. не відповідають критеріям розумності, співмірності та справедливості.
У відзиві на апеляційну скаргу, який подано до суду з порушенням вимог ч. 4 ст. 360 ЦПК України (до відзиву не додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи), позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Ткач Ф.Г., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому додаткове рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2021 року, у справі 197/453/20, задоволено позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»  (надалі – АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Широківський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено.
Ухвалюючи додаткове рішення у справі та покладаючи на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» обов`язок з відшкодування ОСОБА_1 судових витрат, понесених на надання професійної правничої допомоги, у розмірі 9 500,00 грн., суд першої інстанції керувався нормами статей 133, 137 ЦПК України та виходив з того, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 500,00 грн. є обґрунтованими та не суперечять принципу розподілу судових витрат та є пропорційними до розміру задоволених позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства  є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом,  а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може,   за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється в апеляційній інстанції, професійну правничу допомогу ОСОБА_1 надавав адвокат Ткач Ф.Г. на підставі Договору про надання правничої допомоги від 16 грудня 2019 року та Ордеру Серії СЕ №1007202 від 18 травня 2020 року (а.с. 44, 58-59).
Відповідно до Договору про внесення змін та доповнень №1 від 12 травня 2020 року передбачено, що за надання послуг за цим договором клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар у розмірі 9 500,00 грн. за наступні послуги: усна консультація (1,5 год. х 1 000,00 грн.) – 1 500,00 грн., підготовка та направлення адвокатського запиту до виконавчої служби (1 год. х 1 000,00 грн.) – 1 000,00 грн., підготовка позову та направлення його на адресу суду (7 год. х 1 000,00 грн.) – 7 0000,00 грн. (а.с. 60), які було сплачено згідно прибуткового касового ордеру №13/05-1 від 13 травня 2020 року (а.с. 61). 
З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 500,00 грн. є обґрунтованими та їх стягнення з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не суперечить принципу розподілу судових витрат та є пропорційним до розміру задоволених позовних вимог.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заявляючи в апеляційній скарзі про те, що витрати відповідачки на професійну правничу допомогу у розмірі 9 500,00 грн. не відповідають критеріям розумності, співмірності та справедливості, не ставить питання про зменшення таких витрат, із наведенням розміру, який на його думку є співмірним та справедливим, а просить взагалі відмовити ОСОБА_1 у відшкодуванні понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу, а тому колегією суддів не приймаються доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності розміру таких витрат, як необґрунтовані та голослівні.
Отже, вирішуючи питання про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а додаткове рішення суду - залишенню без змін.
Крім того, позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Ткач Ф.Г. просила суд апеляційної інстанції стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на її користь судові витрати, понесені у суді апеляційної інстанції на професійну правничу допомогу, у розмірі 4 000,00 грн., на підтвердження чого надала Договір про внесення змін та доповнень №2 від 02 серпня 2021 року до Договору про надання правничої допомоги від 16 грудня 2019 року, згідно якого клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар у розмірі 4 000,00 грн. за наступні послуги: підготовка та направлення відзиву на апеляцію та письмових пояснень (4 год. х 1 000,00 грн.), які було сплачено згідно прибуткового касового ордеру №14/09-01 від 14 вересня 2021 року, у зв`язку з чим колегія суддів вважає встановленим факт понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн. 
Разом з тим, як вже зазначалося вище, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.
Як вбачається з матеріалів справи, судові витрати у розмірі 4 000,00 грн. понесено позивачкою на підготовку адвокатом та направлення відзиву на апеляцію та письмових пояснень. При цьому, відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на додаткове рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області  від 21 травня 2021  року подано до суду з порушенням вимог ч. 4 ст. 360 ЦПК України (до відзиву не додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи), а тому останній не враховувався судом апеляційної інстанції при вирішенні спору по суті, й зазначені судові витрати на правничу професійну допомогу не відповідають критерію дійсності та необхідності, у зв`язку з чим подане з цього приводу клопотання задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»  - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області  від 21 травня 2021  року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 15 вересня 2021 року.

Головуючий: 

Судді: