ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 р.	Справа № 440/3852/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання  Сузанського О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції А.Б. Головко) від 11.02.2020 року (повний текст рішення складено 21.02.20 року) по справі № 440/3852/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Браксіс Логістік"
до Головного управління ДПС у Полтавській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Браксіс Логістік", звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень від 17.05.2019 року № 0006151401, № 0006171401, № 0006161401.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на безпідставність висновків контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства з огляду на відсутність відповідної компенсації доходом замовниками послуг, що не доводить їх фактичне виконання, тобто, продажу послуг нижче їх собівартості та відсутності економічного ефекту у формі негайного прибутку. Зазначив, що право позивача на витрати підтверджено належним чином складеними первинними документами бухгалтерського обліку, що надані відповідачу у ході проведення перевірки, а копії залучені до матеріалів справи. З приводу господарських операцій позивача з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 зауважував, що послуги, які були предметом угоди, не входили в службові обов`язки директора, виконувались у вільний від роботи час та потребували залучення особистих контактів та зв`язків. Крім того, на думку позивача, Податковий кодекс України (далі – ПК України) не містить положень, що дозволяють контролюючому органу оцінювати витрати з точки зору їх доцільності, раціональності та ефективності, та не передбачає можливості врахування при визначенні об`єкта оподаткування податку на прибуток витрат в залежності від суб`єкта надання відповідних послуг.   
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області  від 17 травня 2019 року № 0006151401, від  17 травня 2019 року № 0006161401.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 19206,66 грн.
Відповідач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Вказує, що за результатами документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Браксіс Логістік" встановлені порушення вимог пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, п.3 р.ІІІ НП(С)БО 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", наказу № 318 від 31.12.1999 року Міністерства фінансів України "Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 3.5 наказу Міністерства фінансів України № 433 від 28.03.2013 року "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності", в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 603745 грн. та завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за 2018 рік в сумі 2177464 грн. Порушення встановлені у зв`язку з тим, що ТОВ "Браксіс Логістік" укладені договори з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 про надання послуг з організації надання Укрзалізницею транспортних засобів (вагонів) для перевезення зерна та з  фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 про надання послуг з перевалки з метою завищення штучних витрат та є схемою мінімізації (ухилення) від сплати податків. Також зазначав, що у вказаних господарських операціях відсутній економічний ефект, оскільки вартість даних послуг включена до складу адміністративних витрат (р. 2130 "Звіт про фінансові результати) у вигляді заробітної плати директору підприємства Пушкар А.С.
Представник позивача надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Ухвалою суду від 24.05.2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, проведено заміну відповідача – Головне управління ДФС у Полтавській області, на правонаступника - Головне управління ДПС у Полтавській області.
Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлялись.
Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України. (далі – КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що ТОВ "Браксіс Логістік" зареєстроване як юридична особа виконавчим комітетом Полтавської міської ради 07.07.2017 року та є платником податку на прибуток /том 1, а.с. 24, 75/.
У період з 28.03.2019 року по 10.04.2019 року Головним управлінням ДФС у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Браксіс Логістік" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 07.07.2017 по 31.12.2018, валютного законодавства за період з 07.07.2017 по 31.12.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 07.07.2017 по 31.12.2018, за наслідками якої складено акт від 24.04.2019 року № 541/16-31-14-01-10/41446494 /том 1, а.с. 24-68/.
Під час перевірки встановлено порушення позивачем вимог діючого законодавства:
-  пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, п.3 р.ІІІ НП(С)БО 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", наказу № 318 від 31.12.1999 року Міністерства фінансів України "Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 3.5 наказу Міністерства фінансів України № 433 від 28.03.2013 року "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності" в частині заниження податку на прибуток на суму 603 745 грн., в тому числі по періодах: 4 кв. 2017 - 117334 грн., 1 кв. 2018 - 41 830 грн., 2 кв. 2018 - 277  889 грн. (1 півр - 319719), 4 кв. 2018 - 166 692 грн. (рік - 486411); завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за 2018 рік на суму 2177464 грн.; 
- пункту 127.1 статті 127, абз. "б" пункту 176.2 статті 176 ПК України та Порядку заповнення податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку за формою 1 ДФ, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 21.01.2014 року № 49, наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4, в результаті подання податкових розрахунків за формою 1-ДФ з недостовірними даними за 3-4 квартал 2017 року, 4 квартал 2018 року.
На підставі акту перевірки Головним управлінням ДФС у Полтавській області 17.05.2019 року прийняті податкові повідомлення – рішення: 
- № 0006151401, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 754681,25 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням на суму 603745 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 150936,25 грн. /том 1, а.с.12/;
- податкове повідомлення - рішення № 0006161401, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 2177464 грн. /том 1, а.с.16/;
- податкове повідомлення - рішення № 0006171401, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510,00 грн. /том 1, а.с.14/.
Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки отримані ТОВ "Браксіс Логістік" від ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 є реальними, підтверджуються наявними первинними документами та безпосередньо відносяться до господарської діяльності підприємства, то висновки податкового органу про заниження податку на прибуток на суму 603745 грн. та завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток на суму 2177464 грн. є помилковими, а податкові повідомлення-рішення від 17.05.2019 року № 0006151401, № 0006161401 протиправними та підлягають скасуванню у судовому порядку. Натомість, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0006171401 від 17.05.2019 року суд першої інстанції дійшов висновку про його правомірність та обґрунтованість.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3 ст. 308 КАС України).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.
Згідно з статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Податковий Кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (ст. 1 ПК України).
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. 
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 44.2 статті 44 ПК України визначено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Пунктом 135.1 статті 135 ПК України визначено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 7.02.13 №73, витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками). 
Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначено у Положенні (стандарті) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 №318 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 19.01.00 за №27/4248 (надалі - П(С)БО 16 "Витрати").
Пунктом 6 П(С)БО 16 встановлено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
За змістом статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).
Згідно з частиною другої статті 3 названого Закону, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. 
Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 /далі - Положення/, в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
При цьому, за умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товарів (робіт, послуг), яка призвела до об`єктивної зміни складу активів такого платника, придбання такого товару (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, наявності первинних документів, які підтверджують понесені витрати, платник податку має право на віднесення таких витрат до витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, а податку на додану вартість - до складу податкового кредиту.
Тобто, право на формування податкових вигод виникає у покупця за наявності сукупності обставин та підстав, однією із яких є ділова мета.
Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.01.2021 року по справі №816/791/16.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що позивач у перевіряємий період мав господарські відносини із контрагентами ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 .
Так, 06.10.2017 року між ТОВ "Браксіс Логістік" (Замовник) та ФОП ОСОБА_2 (Виконавець) укладений договір про надання послуг № 06/10, відповідно до умов якого, Виконавець зобов`язується за завданням Замовника надавати за плату послугу з перевалки зернових та інших технічних культур (п.1.1 Договору). Оплата послуг проводиться в безготівковій формі (пункт 3.1 Договору). Здавання послуг Виконавцем та приймання їх результатів Замовником оформлюється актом здавання - приймання послуг, який підписується Замовником та Виконавцем після фактичного надання послуг та підписання Замовником замовлення про надання послуг (п. 3.3. Договору) /том 1, а.с. 100-103/.
На підтвердження виконання умов Договору позивач надав суду копії актів надання послуг № 11/10 від 11.10.2017 року, № 7 від 13.10.2017 року, № 8 від 17.10.2017 року, № 9 від 18.10.2017 року, № 10 від 20.10.2017 року, № 11 від 23.10.2017 року, № 14 від 27.10.2017 року, № 15 від 03.11.2017 року, № 16 від 08.11.2017 року, № 18 від 04.12.2017 року, № 19 від 04.12.2017 року, № 20 від 28.12.2017 року, № 21 від 29.12.2017 року, від 31.12.2018 року, від 30.11.2018 року, № 22 від 31.10.2018 року, № 20 від 28.09.2018 року, № 17 від 31.08.2018 року, № 16 від 31.07.2018 року, № 15 від 31.07.2018 року, № 13 від 27.06.2018 року, № 10 від 31.05.2018 року, № 9 від 31.05.2018 року, № 8 від 30.04.2018 року, № 5 від 30.03.2018 року, № 3 від 28.02.2018 року, № 2 від 28.02.2018 року, № 1 від 31.01.2018 року та платіжні доручення / том 1, а.с. 104-153/.
Дослідивши надані позивачем документи, колегія суддів дійшла висновку, що акти отриманих послуг не містять інформацію, чи був власник вантажу, по якому надавались послуги перевалки, замовником ТОВ "Браксіс Логістік" . Актів приймання - передачі вантажу ФОП ОСОБА_2 від ТОВ "Браксіс Логістік"  для перевалки відсутні.
При цьому, акти з додатками містять підпис лише ФОП ОСОБА_2 , підписи осіб, які приймали участь з перевалки ТМЦ відсутні (від кого прийнятий вантаж і кому переданий), відсутня будь-як інша інформація, яка б підтверджувала, що саме ФОП ОСОБА_2 був посередником між ТОВ "Браксіс Логістік" та Покупцями.
Податковий орган під час розгляду справи вказував, що надані для перевірки документи по отриманим послугам перевалки, не містять свідчень про власника вантажу, від якого ТОВ "Браксіс Логістік" повинен отримати компенсацію з організацію послуг перевалки, тобто намір отримання у подальшому компенсації понесених витрат на підставі зазначених документів відсутній.
На підставі викладеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що копії актів наданих послуг підтверджують факт отримання позивачем у ФОП ОСОБА_2 послуг з перевалки зернових та інших технічних культур.
Також, між ТОВ "Браксіс Логістік" (Замовник) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (Виконавець) укладений договір про надання послуг № 02/10 від 02.10.2017 року /том 1, а.с. 154-161/.
Згідно пункту 1.1 Договору Виконавець зобов`язується надати Замовнику наступні послуги: 1.1.1 організацію надання Укрзалізницею необхідної кількості транспортних засобів, встановленій в заявці Замовника; 1.1.2 контроль подачі транспортних засобів в строк, вказаній в заявці Замовника; 1.1.3 пошук місць завантаження - вивантаження та збереження вантажу згідно заявок Замовника.
Пунктом 2.1 Договору передбачені обов`язки Виконавця: 2.1.2 організовувати пошук власними силами транспортних засобів (вагони, контейнери, тощо); 2.1.3 забезпечувати своєю діяльністю укладання Замовником з Укрзанізницею та іншими юридичними  та фізичними особами - підприємствами замовлення перевезення та отримання послуг з навантаження (розвантаження) вантажу по узгодженому замовленню; 2.1.4 після виконання зобов`язань по Договору стосовно кожного окремого місяця для отримання винагороди за виконані роботи направити Замовнику акт виконаних робіт в двох екземплярах.  
Згідно пункту 3.1.1 Договору моментом виконання Виконавцем зобов`язань з надання послуг за цим Договором вважається дата, станом на яку завершилася подія: Замовником отримані послуги перевезення вантажу, Замовником отримані послуги з навантаження - розвантаження вантажу. Дані операції підтверджені актами виконаних робіт.
На підтвердження виконання умов Договору позивач надав суду копії актів надання послуг № 9 від 31.10.2017 року, № 13 від 30.11.2017 року, № 14 від 29.12.2017 року, № 1 від 31.01.2018 року, № 2 від 28.02.2018 року, № 4 від 30.03.2018 року, № 5 від 27.04.2018 року, № 6 від 31.05.2018 року, № 7 від 27.06.2018 року, № 15 від 31.07.2018 року, № 16 від 31.08.2018 року, № 18 від 28.09.2018 року, № 19 від 31.10.2018 року, № 20 від 30.11.2018 року, № 22 від 30.11.2018 року, № 21 від 21.12.2018 року із додатками та платіжних доручень /том 1, а.с. 162-230, том 2 а.с. 213-236/.
Під час розгляду справи представник позивача вказував, що до трудових обов`язків директора ТОВ "Браксіс Логістік" ОСОБА_1 не входив обов`язок організації надання Укрзалізницею необхідної кількості транспортних засобів, встановленої в заявці замовника, робота щодо якої була здійснена за допомогою отриманих від ФОП ОСОБА_1 послуг. ФОП ОСОБА_1 при виконанні договірних зобов`язань ніс додаткові витрати, послуги надавались у не робочий час. 
Натомість, згідно з посадовою інструкцією ТОВ «БРАКСІС ЛОГІСТІК», до функціональних обов`язків директора товариства Пушкар АС. (засновник та директор) відносяться такі функції, як проведення переговорів від імені підприємства з контрагентами по господарським, комерційним справам, укладання від імені підприємства господарських та комерційних угод, отримання від структурних підрозділів ТОВ «БРАКСІС ЛОГІСТІК» інформації про діяльність підприємства.
Крім того, на підтвердження отримання послуг від ФОП ОСОБА_1 , ТОВ "Браксіс Логістік" для перевірки надано акти з зазначенням послуг: «організація надання Укрзалізницею транспортних засобів для перевезення зерна» на загальну суму 3812043,73 грн. та додатки, які містять інформацію в розрізі дати відвантаження, станції відвантаження, № залізничної накладної (реєстр містить перелік понад 60 та більше залізничних накладних), ваги товару, вантажовідправників (ТОВ компанія «Сідрейл», ТОВ компанія «Мелагрейн», ТОВ «Зовнішагротранс-1», ПП «Атланта-Агро» та ін.).
Натомість, як вказував податковий орган, під час перевірки було встановлено, що ФОП ОСОБА_1 договорів з ПАТ «Українська залізниця» не укладав мотивуючи це тим, що залізниця укладає угоди лише з юридичними особами. Крім цього, ФОП ОСОБА_1 не надавались докази укладення угод з іншими виконавцями послуг, зазначеними в додатках до акту. Також, в додатках до актів про надання послуг, відсутні будь-яка інформація, що свідчила б про наявність посередника (ФОП ОСОБА_1 ) між ТОВ "Браксіс Логістік" та ПАТ «Українська залізниця» (підпис лише Пушкаря А.С.), ТОВ "Браксіс Логістік" послуг від ФОП ОСОБА_1 з організації надання Укрзалізницею транспортних засобів (вагонів) для перевезення зерна.
В реєстрах до актів наданих послуг відсутні реквізити вантажоотримувача та власника вантажу від якого ТОВ "Браксіс Логістік" повинен отримати компенсацію за організаційне перевезення, тобто намір отримання у подальшому компенсації понесених витрат на підставі зазначених документів відсутній.
Також, під час проведеної перевірки податковий орган встановив, що ТОВ "Браксіс Логістік" було укладено угоди від 06.09.2017 №7352-6/1095ЦТП-2017 та від 08.02.2018 №07220/ЦТ з аналогічних послуг безпосередньо з ПАТ «Українська залізниця». Предметом договору є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученні (експорт, імпорт) у вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та або вагонах Замовника і проведення розрахунків за ці послуги.
Тобто, договір із ФОП ОСОБА_1 (02.10.2017 року) було укладено вже після укладання угоди з ПАТ «Українська залізниця» від 06.09.2017 №7352-6/1095ЦТП-2017.
На підтвердження послуг перевезення ПАТ «Українська залізниця» на адресу ТОВ "Браксіс Логістік" надає залізничні накладні. Інформація, зазначена: в реєстрах до актів наданих послуг від ФОП ОСОБА_1 , містить дані, які ідентичні з даними залізничних накладних: дата відвантаження, станція відвантаження, номер залізничної накладної (в кожному реєстрі понад 60 залізничних накладних), станція призначення, культура, що перевозиться, вага товару, вантажовідправник.
Скаржник також посилався відсутність ділової мети по даній господарській операції, оскільки ФОП ОСОБА_1 , за вищевказані послуги, виплачено 3812043,73 грн при тому, що ТОВ «БРАКСІС - ЛОГІСТИК» є власні менеджери з логістики, які здійснюють роботу з організації перевезення залізничним та автомобільним транспортом при значно менших затратах, оскільки витрати по заробітній платі відносяться до адміністративних витрат у фінансовій звітності. При цьому, з метою своєчасної організації перевезень залізницею, в разі відсутності у позивача вагонів, останній використовує орендовані транспортні засоби (в загальній кількості понад 70 т.з.), які орендує на підставі угод №50718/ЮР від 05.07.2018 по 04.07.2019, №01/09/2017 від 01.09.2017 у ТОВ «ТАС-ЛОГІСТІК» та №01/09/2017 від 01.09.2017 у ТОВ «СІДРЕЙЛ».
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи.
Положеннями наведеної норми поняття господарської діяльності, визначається не через фактичне одержання доходу, а як спрямованість на одержання доходу. Проведення деяких операцій у збиток не свідчить про те, що позивач не отримав дохід і не прагнув отримати прибуток від господарської діяльності.
Отже, мета отримання доходу є кваліфікуючою ознакою господарської діяльності, що передбачає наявність розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності в цілому, а відтак і в кожній господарській операції, з яких складається господарська діяльність платника.
У    пункті 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України наведено визначення розумної економічної причини (ділова мета), яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Наведене, однак, не означає обов`язкову прибутковість кожної окремої операції, адже в аналізованих нормах йдеться не про позитивний фінансовий результат та не про прибуток як об`єкт оподаткування, а про доход як один з елементів обчислення бази оподаткування. Господарська операція, спрямована на отримання доходу, не завжди може мати позитивний економічний ефект, що є об`єктивним процесом здійснення господарської діяльності, яка опосередковується комерційним ризиком неодержання очікуваного доходу. Втім віднесення таких операцій до господарських можливе у випадках належного обґрунтування платником податку економічних причин чи ділової мети (зважаючи на ризики підприємницької діяльності) укладення угод за ціною нижчою за виробничу собівартість.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 09.06.2015 року у справі №21-289а15 та Верховного Суду, викладеній у постановах від 27.02.2020 року у справі №440/1503/19  та від 17.12.2020 року по справі №822/2028/16.
Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети), є такими, що вчинені в межах господарської діяльності. При цьому наявність такої мети не залежить від виду податку, який був предметом оцінки контролюючого органу чи суду (постанова Верховного Суду від 31.05.2021 року №540/356/19).
Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Будь-які витрати мають бути здійснюваними саме для і в межах господарської діяльності, а не з іншими цілями.
На підставі вище викладеного, враховуючи недоведеність позивачем під час розгляду справи розумних економічних або інших причин (ділової мети) по господарським відносинам із ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , колегія суддів дійшла висновку правомірність встановлених за наслідком проведеної перевірки висновків податкового органу про заниження у перевіряємий період податку на прибуток на суму 603745 грн. та завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток на суму 2177464 грн.
Таким чином, оскільки встановлені податковим органом порушення знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є законними та обґрунтованими, а тому висновку суду першої інстанції про визнання їх протиправними та скасування у судовому порядку є посилковими.
В зв`язку з чим, рішення суду в частині задоволення позовних вимог підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення про відмову в їх задоволенні.
З урахуванням положень ст. 308 КАС України, рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог не підлягає апеляційному перегляду, оскільки не оскаржується жодною із сторін.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 року по справі №440/3852/19 скасувати в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Браксіс Логістік" та стягнення судових витрат зі сплати судового збору.
Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Браксіс Логістік" в задоволенні адміністративного позову.
В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 року по справі № 440/3852/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    З.О. Кононенко   	

Повний текст постанови складено  09.09.2021 року