справа № 752/7475/21                                        головуючий у суді І інстанції Кахно І.А.
провадження № 22-ц/824/7098/2021                суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
07 липня 2021 року                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
  за участю секретаря Гасюк В.В.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , до якої приєднався відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області, на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 березня 2021 року про забезпечення позову до подання позовної заяви Українсько-Швейцарського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРВЕРМУТ+КО» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Духновської Олесі Анатоліївни, заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Перепелиці Артема Володимировича, третя особа - державне підприємство «Сетам», - 
В С Т А Н О В И В:   
 
У березні 2021 року Українсько-Швейцарське спільне підприємство у формі ТОВ «УКРВЕРМУТ+КО» звернулося до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви та просило: заборонити будь-яким державним реєстраторам у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти будь-які реєстраційні дії (державна реєстрація права власності, державна реєстрація припинення права власності, та інших речових прав, у тому числі, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) стосовно об`єкта нерухомого майна, а саме: приміщення, № 1 по № 8 (група приміщень № 66), реєстраційний номер нерухомого майна 399882280000, нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості: Ні, загальною площею 234 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити державним виконавцям, а також будь-яким особам, уповноваженим на вчинення виконавчих дій у розумінні Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, але не виключно заступнику начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелиці А.В. вчиняти будь-які дії, спрямовані на реалізацію об`єкта нерухомого майна, а саме: приміщення, № 1 по № 8 (група приміщень № 66), реєстраційний номер нерухомого майна 399882280000, нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості: Ні, загальною площею 234 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, але не виключно при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 61791586 на виконання виконавчого листа Обухівського районного суду Київської області № 372/1267/14-ц від 19 квітня 2017 року та виконавчих листів Шевченківського районного суду міста Львова № 466/4507/15-ц від 03 квітня 2017 року; заборонити ДП «Сетам» вчиняти будь-які дії щодо реалізації об`єкта нерухомого майна, а саме: приміщення, № 1 по № 8 (група приміщень № 66), реєстраційний номер нерухомого майна 399882280000, нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості: Ні, загальною площею 234 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, але не виключно при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 61791586 на виконання виконавчого листа Обухівського районного суду Київської області № 372/1267/14-ц від 19 квітня 2017 року та виконавчих листів Шевченківського районного суду міста Львова № 466/4507/15-ц від 03 квітня 2017 року.
Заява обґрунтована тим, що заявник є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 234 кв.м. На даний момент триває судовий спір щодо законності набуття заявником права власності на цей об`єкт нерухомості через непогашену заборгованість попереднього власника ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 . У межах виконавчого провадження по стягненню вказаної заборгованості з попереднього власника ОСОБА_3 суд задовольнив клопотання державного виконавця про звернення стягнення (реалізацію) на об`єкт нерухомості позивача. Надалі, державний виконавець провів опис та арештував об`єкт позивача, призначив суб`єкта оцінки об`єкта нерухомості з метою подальшого його продажу в рахунок заборгованості попереднього власника (боржника у виконавчому провадженні) ОСОБА_3 . Заявник вважає протиправними та незаконними дії державного виконавця щодо опису нерухомого майна та накладення арешту на нього, призначення суб`єкта оцінки з огляду на порушення порядку черговості реалізації майна боржника ОСОБА_3 . Державний виконавець протягом декількох років ігнорував інше майно колишнього власника, яке підлягало першочерговій реалізації, у процесі реалізації майна боржника. Відтак, починаючи з 2015 року державним виконавцем не було вчинено жодних дій для стягнення заборгованості з колишнього власника ОСОБА_3 , яке безспірно йому належить на праві власності, та яке підлягало першочерговій реалізації. На думку заявника, вищезазначене порушує положення цивільного законодавства щодо захисту права власності та Закон України «Про виконавче провадження» щодо реалізації майна боржника. Заявник має намір звернутися із позовом про визнання протиправним рішення державного реєстратора про припинення запису про право власності на спірний об`єкт нерухомості; визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення постанов про опис та арешт майна, а також призначення суб`єкта оцінки щодо об`єкта нерухомості; визнання протиправними дій державного виконавця, спрямованих на реалізацію об`єкта нерухомості; усунення перешкод у володінні та розпорядженні об`єктом нерухомості. За таких обставин, заявник вважає за необхідне до подачі позовної заяви звернутися до суду із даною заявою про забезпечення такого майбутнього позову шляхом унеможливлення реалізації спірного об`єкта нерухомості в рамках виконавчого провадження та вчинення відповідних реєстраційних дій з метою ефективного судового захисту порушеного права у процесі оскарження виконавчих дій щодо реалізації об`єкта, а, відтак, забезпечення можливості на виконання судового рішення. 
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 березня 2021 року заяву Українсько-Швейцарського спільного підприємства у формі ТОВ «УКРВЕРМУТ+КО» задоволено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що станом на день написання апеляційної скарги залишок боргу за зведеним виконавчим провадженням з урахуванням виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій становить 9 682 737 грн. 89 коп. Оскаржувана ухвала безпосередньо направлена на зупинення виконання судових рішень, які набрали законної сили та підлягають виконанню. Ухвалою Верховного Суду від 02 березня 2021 року відмовлено заявнику у даній справі у задоволенні клопотання про зупинення дії постанови Київського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року. Верховний Суд наголосив на недопустимості забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили. Договір купівлі-продажу від 09 серпня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та Українсько-Швейцарським спільним підприємством у формі ТОВ «УКРВЕРМУТ+КО», визнано недійсним та скасовано рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності за заявником. З 17 грудня 2020 року заявник не є власником об`єкту нерухомого майна, його права та інтереси, які могли б бути предметом судового захисту відсутні, що вказує на фактичну відсутність спору та безпідставне подання заяви про забезпечення позову. Українсько-Швейцарське спільне підприємство у формі ТОВ «УКРВЕРМУТ+КО» не  є учасником зведеного виконавчого провадження та не є іншою особою, яка залучалася для проведення виконавчих дій, не є суб`єктом права на оскарження рішень, прийнятих державним виконавцем. Доводи позивача є надуманими та такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи. Державним виконавцем вчинялися дії, спрямовані на стягнення заборгованості з ОСОБА_3 . Застосовуючи заходи забезпечення позову, суд не встановив дійсний правовий статус майна та прийшов до помилкового висновку про належність майна на праві власності заявнику; не визначив наявність правового зв`язку між позивачем та зазначеним ним в заяві про забезпечення  позову нерухомим майном; не врахував порушення прав третіх осіб, зокрема, ОСОБА_1 . Суд не звернув увагу на те, що позовні вимоги майбутньої заяви не можуть бути пов`язані між собою. Вжиті заходи забезпечення позову не можуть забезпечити виконання рішення суду у даній справі. В ухвалі суду не зазначена вартість майна та його технічний і фактичний стан, а, отже, не підтверджена можливість задоволення вимог ОСОБА_1 внаслідок його реалізації. Доводи, що містяться в оскаржуваній ухвалі, щодо можливості звернення стягнення на житловий будинок, який є єдиним місцем проживання малолітніх дітей, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки реалізація такого майна в межах виконавчого провадження неможлива. Крім того, будинок по АДРЕСА_2 обтяжений на користь дружини ОСОБА_3 . Нежитлове приміщення по АДРЕСА_3 вже реалізовано у межах зведеного виконавчого провадження.   
У заяві про приєднання до апеляційної скарги відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області вказує на те, що станом на 20 квітня 2021 року боржником не виконано рішення суду, жодних дій щодо його виконання не вчинено, а, навпаки, має місце бездіяльність та ухилення від виконання.   
У відзиві на апеляційну скаргу Українсько-Швейцарське спільне підприємство у формі ТОВ «УКРВЕРМУТ+КО» вказує на те, що заходи забезпечення позову, вжиті оскаржуваною ухвалою, спрямовані виключно на забезпечення виконання майбутнього рішення у справі та ефективний захист порушеного права та інтересу позивача, а не запобігання виконанню рішення суду. При подальшому ході реалізації об`єкта нерухоме майно опиниться у власності третіх осіб і обраний спосіб захисту втратить свою доцільність.
У той же час, зазначений відзив подано до суду від імені заявника не уповноваженою особою, а саме адвокатом Тимофіюк Г.О., у відповідності до ордеру якого (а.с.52, Т.2) він уповноважений представляти Українсько-Швейцарське спільне підприємство у формі ТОВ «УКРВЕРМУТ+КО» виключно в Голосіївському районному суді міста Києва.
За приписами ч. 2, 4 ст. 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.
За таких обставин, апеляційний суд не приймає до уваги  відзив Українсько-Швейцарського спільного підприємства у формі ТОВ «УКРВЕРМУТ+КО», як такий, що підписаний не уповноваженою особою.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.
Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, викладені у заяві про забезпечення позову, свідчать про те, що між сторонами дійсно існує спір щодо нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 234 кв.м. Спосіб забезпечення позову, який просить застосувати заявник, є співмірним та виправданим заходом, який забезпечить можливість реального виконання судового рішення, у разі задоволення позовних вимог СП «Укрвермут+Ко», а також забезпечить ефективне поновлення порушених прав заявника. Права стягувача ОСОБА_1 не будуть порушені у межах виконавчого провадження № 61791886 відносно боржника ОСОБА_3 , оскільки згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_3 на праві власності належить інше майно.
Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції та з урахуванням висновків, які містяться у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 524/7234/18, вважає за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У пункті 5 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Схожий за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний із позовною вимогою, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.
Оцінюючи співмірність, необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, відповідність заявленій вимозі, їхній меті, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
В обґрунтування необхідності забезпечення позову заявник зазначив, що він є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 234 кв.м. Відносно вказаного приміщення на даний момент триває судовий спір щодо законності набуття заявником права власності на цей об`єкт нерухомості через непогашену заборгованість попереднього власника ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 . У межах виконавчого провадження по стягненню заборгованості з ОСОБА_3 суд задовольнив клопотання державного виконавця про звернення стягнення (реалізацію) на об`єкт нерухомості, що належить позивачу.
Судом встановлено, що об`єкт нерухомості до набуття його у власність Українсько-Швейцарським спільним підприємством у формі ТОВ «УКРВЕРМУТ+КО» належав ОСОБА_3 , який є боржником у зведеному виконавчому провадженні. 
Постановою Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року, яка набрала законної сили, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 09 серпня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та Українсько-Швейцарським спільним підприємством у формі ТОВ «УКРВЕРМУТ+КО», який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васильєвою Н.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1239. Скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Васильєвої Н.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09 серпня 2017 року, індексний номер: 36547318 про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення № 1 по № 8 (групи приміщень № 66) - літ. «А», загальною площею 234 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 за Українсько-Швейцарським спільним підприємством у формі ТОВ «УКРВЕРМУТ+КО».
Ухвалюючи судове рішення про забезпечення позову у спосіб, який просив заявник, суд першої інстанції грубо порушив вимоги ч. 11 ст. 150 ЦПК України, які є чіткими та зрозумілими та не допускають двозначного тлумачення.
Так, за змістом зазначеної норми закону не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру (частина одинадцята статті 150 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що заявник не є власником майна, щодо якого просив забезпечити позов, оскільки, як було зазначено вище постановою Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року, яка набрала законної сили, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 09 серпня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та Українсько-Швейцарським спільним підприємством у формі ТОВ «УКРВЕРМУТ+КО». Скасовано рішення приватного нотаріуса  про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09 серпня 2017 року  про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення № 1 по № 8 (групи приміщень № 66) - літ. «А», загальною площею 234 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 за Українсько-Швейцарським спільним підприємством у формі ТОВ «УКРВЕРМУТ+КО».
При ухваленні оскаржуваного судового рішення, суду першої інстанції було достеменно відомо, що на примусовому виконанні відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області перебуває зведене виконавче провадження № 61791586 на виконання виконавчого листа Обухівського районного суду Київської області № 372/1267/14-ц від 19 квітня 2017 року та виконавчих листів Шевченківського районного суду міста Львова № 466/4507/15-ц від 03 квітня 2017 року.
Саме в межах зазначених виконавчих проваджень, для виконання судових рішень, які набули законної сили, державному виконавцю ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 04 березня 2021 року надано дозвіл на звернення стягнення (реалізацію) на  нежитлові приміщення № 1 по № 8 (групи приміщень № 66) - літ. «А», загальною площею 234 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , які в подальшому були передані на публічні торги.
Отже, застосована судом заборона органам виконавчої служби та ДП «Сетам»  вчиняти будь-які дії щодо реалізації зазначеного об`єкта нерухомого майна не тільки порушує права ОСОБА_1 , як стягувача у виконавчому провадженні, а й фактично блокує виконання судових рішень, що набрали законної сили, та унеможливлює проведення прилюдних торгів, що прямо заборонено ч. 11 ст. 150 ЦПК України.
У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам дано чіткі роз`яснення у відповідності до яких недопустимо забезпечувати позов шляхом  зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.
На зазначене неодноразово звертав увагу Верховний Суд у своїх постановах. Так, на недопустимість забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили, вказано в постанові від  01 жовтня 2020 року у справі № 524/188/18, в якій, зокрема, суд зазначив, що колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що заборона приватному виконавцю Говорову П. В., керівнику батальйону УПП в м. Кременчуці ДПП та працівникам підприємства Інформресурси, які здійснюють охорону тимчасово вилученого транспортного засобу на спеціальному майданчику, вчиняти будь-які дії щодо спірного транспортного засобу призведе до зупинення виконання виконавчого напису нотаріуса, що є недопустимим.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, зроблені судом через неправильне застосування норм матеріального права та не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення по суті вимог заяви.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , до якої приєднався відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області задовольнити.
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 березня 2021 рокускасувати та прийняти постанову.
У задоволенні заяви Українсько-Швейцарського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРВЕРМУТ+КО» про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повне судове рішення складено 08 липня 2021 року.

Головуючий                                                                        Фінагеєв В.О.
 
Судді                                                                                              Кашперська Т.Ц.
                                      
                                                                                              Яворський М.А.