КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                          
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
26 липня 2021 року                                                                                      м. Київ
                                                                     
              Справа №357/10812/20
                                                                                 Апеляційне провадження №22-ц/824/9057/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                 судді-доповідача:      Соколової В.В.
суддів:                       Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Орєхова О.І. 22 березня 2021 року в місті Києві, повний текст рішення складений 29 березня 2021 року,  у справі за позовом Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю, 
 
В С Т А Н О В И В
 
В листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути на свою користь з відповідача незаконно одержану нею допомогу по безробіттю  в розмірі  66219,86 грн та судовий збір в розмірі  2102,00 грн 
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачці 12 листопада 2019 року був наданий статус безробітного  та призначено допомогу по безробіттю. Проте, в подальшому була проведена перевірка і було виявлено, що вона на момент звернення перебувала в цивільно-трудових відносинах з ТОВ «07 Продакшн» про, що свідчить укладений нею 08 січня 2019 року договір № 34 про надання послуг по розробці та написанню сценарію Телепроекту «Вещдок». Строк дії договору визначений сторонами по 27 грудня 2019 року.
Таким чином ОСОБА_1 з 08 січня 2019 року по 27 грудня 2019 року відносилась до категорії зайнятого населення. Отже, при звернення до центру зайнятості відповідачем було надано недостовірну інформацію,  а тому отримання ОСОБА_1 допомоги по безробіттю та інших соціальних послуг є безпідставним. 
На підставі вищезазначеного акту розслідування, директором Білоцерківського МРЦЗ 31 серпня 2020 року винесено наказ про повернення ОСОБА_1 виплаченої допомоги по безробіттю, за період з 08 листопада 2019 року по 28 серпня 2020 року в розмірі 66219,86 грн, який разом з претензією №782/1052/02/01-24 від 26 серпня 2020 року направлено відповідачу. Однак, добровільно у встановлений строк кошти відповідачем повернуто не було.
 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2021 року в задоволенні позову Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю - відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що  ОСОБА_1 звертаючись до позивача з заявою про отримання статусу безробітної, не зазначила про наявність цивільно-правових відносин із ТОВ «07 Продакшн», а навпаки встановлено, що остання про такий договір наголошувала та надавала, що підтверджується поясненнями свідка, як відповідальним працівником, яка  безпосередньо приймала документи у відповідача та заповнювала персональну картку. А тому суд вважав, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача виплаченої їй допомоги по безробіттю.
 
Не погодився із зазначеним рішенням суду Білоцерківський міськрайонний центр зайнятості, його представником подана апеляційна скарга, в якій вона посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Представник позивача вказує на те, що судом першої інстанції не взято до увагу ту обставину, що ОСОБА_1 відвідувала кар`єрного радника в листопаді та грудні 2019 року та не надала інформацію щодо діючого договору №34 від 08 січня 2019 року з ТОВ «07 Продакшн». Отже, наявність у застрахованої особи, яка має статус безробітної, цивільно-правового договору, строк дії якого не припинився є обставиною, що впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення цією особою центру зайнятості  про виникнення такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення на випадок безробіття.
На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3153, 00 грн.
 
Відповідач відзив на апеляційну скаргу до суду не направила.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
 
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 08 листопада 2019 року звернулась до Білоцерківського центру зайнятості, як така, що шукає роботу /а.с.11,13/.
12 листопада 2019 року Білоцерківським МРЦЗ надано ОСОБА_1 статус безробітного,  а  15 листопада 2019 року відповідачу було  призначено допомогу по безробіттю відповідно до пп. 1, 3, 4 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» /а.с.18-32/. Призначену допомогу відповідач отримувала у період з листопада 2019 року по серпень 2020 року, загальний її розмір становить 66219,86 грн, що підтверджується довідкою  позивача № 68-б від 31 серпня 2020 року /а.с.12/. 
28 серпня 2020 року за результатами перевірки позивачем складено Акт №127 згідно з яким, відповідач перебуваючи на обліку в Білоцерківському МРЦЗ, як безробітна також перебувала в цивільно-правових відносинах з ТОВ «07 ПРОДАКШН», що підтверджується цивільно-правовим договором  від 08 січня 2019 року №34 про надання відповідних послуг по розробці та написанню сценарію Телепроекту «Вещдок». Строк дії договору визначений з 08 січня 2019 року по 27 грудня 2019 року /а.с.41/.
На підставі вищевказаного Акту, директором Білоцерківського МРЦЗ 31 серпня 2020 року винесено наказ про повернення ОСОБА_1 виплаченої допомоги по безробіттю, за період з 08 листопада 2019 року по 28 серпня 2020 року в сумі 66219,86 грн, який разом з претензією від 02 вересня 2020 року направлено відповідачу /а.с.42-44/.
Також судом встановлено, що 08 січня 2019 року між ТОВ «07 ПРОДАКШН» та ОСОБА_1 був укладений договір №34 про надання послуг з написання сценаріїв /а.с. 45-48/.
Відповідно до Додаткових угод до вищевказаного договору та Актів прийому-передачі сценарію телепроекту, відповідач ОСОБА_1 виконувала свої договірні зобов`язання та отримувала відповідну винагороду в період  з 08 січня 2019 року по 30 вересня 2019 року /а.с.49-61/.
 
В силу  ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відносини у сфері зайнятості населення регулюються Конституцією України, Законом України «Про зайнятість населення», Кодексом законів про працю України, Господарським та Цивільним кодексами України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», іншими актами законодавства.
Згідно  із п.2 ч.1 ст.1 Закону  України «Про  зайнятість  населення» безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.
Пунктом 7 ч. 1 вказаної статті передбачено, що зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.
Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного (ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення»).
Реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється зокрема у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг) (пункт 9 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення»).
Умови виплати допомоги по безробіттю, визначені ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», пов`язуються з початком настання безробіття, тобто наданням особі статусу безробітного.
Пунктом 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом  Міністерства праці та соціальної політики України, Державної  податкової  адміністрації України 13.02.2009 №60/62, Постанова правління  Пенсійного  фонду  України  13 лютого 2009 року  №7-1ю від 13 лютого 2009 року, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.
Якщо відомості про доходи особи, на підставі яких призначено матеріальне забезпечення, є недостовірними з вини роботодавця, центри зайнятості проводять перерахунок страхових виплат з дня їх призначення. Суми незаконно виплачених коштів повертаються роботодавцем. Виплата коштів, недоотриманих особою внаслідок зниження суми страхових виплат, здійснюється за рахунок коштів Фонду.
Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку.
Згідно ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі: 1) працевлаштування безробітного; 2) поновлення безробітного на роботі за рішенням суду; 3) вступу до навчального закладу на навчання з відривом від виробництва; 4) відрахування із навчального закладу; 5) призову на строкову військову або альтернативну (невійськову) службу; 6) набрання законної сили вироком суду про позбавлення волі безробітного або направлення його за рішенням суду на примусове лікування; 7) призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку; 8) призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості; 9) подання письмової заяви про бажання здійснювати догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку;    10) подання письмової заяви про відмову від послуг державної служби зайнятості; 11) зміни місця проживання; 12) закінчення строку їх виплати; 13) зняття з обліку за невідвідування без поважних причин державної служби зайнятості 30 і більше календарних днів; 14) відмови безробітного від двох пропозицій підходящої роботи або від двох пропозицій проходження професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості, у тому числі осіб, які вперше шукають роботу та не мають професії (спеціальності); 15) відмови від роботи за спеціальністю, професією, набутою після професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості; 16) смерті безробітного.
Підпунктом 1 п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 №198, передбачено, що центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітних, зокрема, з дня укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг).
Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Фонд має право, зокрема, отримувати необхідні пояснення (у тому числі в письмовій формі) з питань, що виникають під час перевірки; стягувати фінансові санкції та адміністративні штрафи, передбачені законом за порушення вимог цього Закону; стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.
Відповідно до ч.2, ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. У разі виїзду особи, зареєстрованої в установленому порядку як безробітна, за межі України з метою працевлаштування чи здійснення іншої діяльності, спрямованої на отримання прибутку, така особа зобов`язана повідомити про це державну службу зайнятості.
Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Пунктом 4 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» визначено,  що зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади , що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону (зокрема щодо своєї зайнятості - діяльності, яка пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі.
Частиною першою ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його  у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тобі, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмується, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. 
Зазначений висновок міститься  в постанові Верховного Суду України, прийнятої у справі №6-91 цс 14 від 02 липня  2014 року.
 
Наведені норми припинення виплати допомоги по безробіттю та зняття безробітних з обліку пов`язують із укладенням ними цивільно-правового договору, предметом якого є надання послуг за винагороду. Особа,  яка виконує роботи відповідно до укладеного цивільно-правового договору, предметом якого є діяльність спрямована на отримання доходу за рахунок виконання власними силами робіт, є зайнятою особою в розумінні ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення». Разом з тим, виходячи з положень Закону до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством та які мають доходи від такої зайнятості.
 
З наведених обставин у даній справі вбачається, що в листопаді 2019 року відповідач звернулась до центру зайнятості, їй був наданий статус безробітної та призначено виплату соціальної допомоги 
Позивач вказує на те, що при звернення до центру зайнятості відповідачем було надано недостовірну інформацію, не вказано про діючу цивільну правову угоду з ТОВ «07 Продакшн». 
Дійсно неповідомлення відповідачем центру зайнятості про дію цивільно-правового договору № 34 від 08 січня 2019 року укладеного з ТОВ «07 ПРОДАКШН» в письмовому вигляді є порушенням ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Разом з цим, в персональній картці, яка міститься в матеріалах справи, було зазначено останній вид зайнятості  ОСОБА_1 - ТОВ «07 Продакшн». Отже, наявність у персональній картці інформації про останній вид зайнятості відповідача в ТОВ «07 ПРОДАКШН» свідчить про те, що відповідачем надана інформація про даний цивільно-правовий договір, а отже позивач мав можливість перевірити інформацію при зарахуванні відповідача на облік.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач останній дохід від даної цивільно-правової угоди одержала у вересня 2019 року, а на облік у центр зайнятості була поставлена в листопаді 2019 року. Тобто в період перебування на обліку як безробітна, відповідач не отримувала заробітку або інших доходів, зокрема за цивільно-правовим договором №34 від 08 січня 2019 року. Одержання доходу є однією із складових визначення поняття зайнятої особи, за відсутності якої  правових підстав вважати відповідача зайнятою особою не вбачається.
Оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції не встановлено факту недобросовісної поведінки з боку відповідача ОСОБА_1 щодо отримання грошових коштів, які є допомогою з безробіття, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказані грошові кошти не підлягають поверненню з підстав, зазначених у позові.
  Вказані грошові кошти набуті відповідачем, становлять її власність і втручання держави в це право має відповідає критеріям співмірності. Практика Європейського Суду з прав людини вказує на те, що критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
З огляду на обставини, за яких було  укладено цивільно-правову угоду з відповідачем,   відсутність  за такою угодою  винагороди у період надання статусу безробітної,  колегія суддів  дійшла висновку,  що  покладення на відповідача   цивільно-правової відповідальності  у виді  стягнення  грошових  коштів  в сумі 66219,86 грн буде мати своїм  наслідком  непропорційний та надмірний індивідуальний тягар, а отже  порушить справедливий баланс  інтересів сторін.
 
Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди позивача з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
 
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, 
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості - залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської від 22 березня 2021 року - залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 А.М. Андрієнко
 
                                                                                                            Н.В. Поліщук