Ухвала
Іменем України
6 вересня 2021  року
м. Київ
справа № 575/320/19
провадження № 51- 166 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Великописарівського районного суду Сумської області від 23 грудня 2020 року про закриття кримінального провадження щодо  ОСОБА_5 на підставі п.10, ч.1 ст.284 КПК України  та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 06 травня 2021 року, якою зазначена ухвала суду першої інстанції залишена без змін,
встановила:
Ухвалою Великописарівського районного суду Сумської області від 23 грудня 2020 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 та на підставі п.10 ч.1 ст.284 Кримінального  процесуального  кодексу   України  (далі – КПК)  закрито кримінальне провадження №12018200000000267 від 08 листопада 2018 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК.
З наданої копії ухвали суду першої інстанції вбачається, що під час судового розгляду кримінального провадження захисник заявив клопотання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 у зв`язку з порушенням строків досудового розслідування та зазначав у клопотанні про те, що повідомлення про підозру обвинуваченому було вручено 15 листопада 2018 року, 11 січня 2019 року було повідомлено про відкриття матеріалів, яке тривало три дні: 18, 19 та 28  лютого 2019 року, обвинувальний акт підписано прокурором 28 лютого 2019 року, який до суду надійшов 07 березня 2019 року, поза межами досудового розслідування.  
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 06 травня 2021 року апеляційну скаргу  прокурора Сумської обласної прокуратури ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 9 серпня 2021 року касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У вказаний строк прокурор звернувся до касаційного суду зі скаргою на виконання ухвали Верховного Суду, в якій порушує питання про перегляд зазначених судових рішень з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування своїх доводів прокурор посилається на те, що:
- суд апеляційної інстанції не дотримався вимог ст. 419 КПК при розгляді даного кримінального провадження та залишаючи апеляційну скаргу сторони обвинувачення без задоволення належним чином не навів мотивів, не зазначив аналізу доводів апеляційної скарги та не навів відповіді на доводи скарги в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження, чим допустив істотне порушення вимог зазначеної норми КПК та ухвалив незаконне рішення;
- враховуючи положення ч.1 ст.115, ч.1, п.4 ч.3 ст.219, п.5 ч.1 ст.3 КПК, процедура спрямування обвинувального акту до суду передбачає складання процесуального документу відповідним прокурором у кримінальному провадженні та присвоєння йому реквізитів у вигляді номеру і дати, з якими спрямовується обвинувальний акт до суду, при цьому номер проставляє відділ діловодства, який діє в структурі відповідної прокуратури будь-якого рівня та який відповідно до «Тимчасової інструкції з діловодства в органах прокуратури» від 12 лютого 2019 року може здійснювати приймання, реєстрацію, облік, підготовку, оформлення і відправлення документів, в тому числі й відправлення поштової кореспонденції кур`єром, тому, на його думку, передавши обвинувальний акт до відділу прокурор не може відповідати за строки його доставки, пересилання до суду та вид відправлення;
-  дата реєстрації вихідної кореспонденції є тією датою, з якої визначається закінчення стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні, у разі якщо формою закінчення розслідування є звернення до суду з обвинувальним актом, тому зареєстрований 28 лютого 2019 року  за вихідним №04/2/41239-18 обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 у відділі документального забезпечення свідчить про його направлення та звернення до суду в межах строку досудового розслідування, який минув 04 березня 2019 року;
- дата отримання обвинувального акту судом 07 березня 2019 року не може враховуватися у строки досудового розслідування, оскільки прокурор не відповідає за час відправлення кореспонденції;
- судом апеляційної інстанції неправильно враховано практику Верховного Суду, а саме ухвалу від 15 березня 2021 року (у справі №676/6116/18), однак в постанові від 21 квітня 2021 року (у справі №991/6516/20) Верховний Суд зазначив інший висновок про те, що датою направлення обвинувального акту є дата складання супровідного листа, а не дата надходження до суду, тобто прокурор склав обвинувальний акт в межах строку досудового розслідування, але направив його супровідним листом  до суду поза межами строку, визначеного ст. 219 КПК, що на його думку узгоджується з положеннями КПК, при тому, що повноваження прокурора після передачі обвинувального акту до відділу діловодства на стадії досудового розслідування закінчуються;
- суд апеляційної інстанції врахувавши строк закінчення досудового розслідування  саме 04 березня 2019 року, не врахував супровідний лист, зареєстрований  28 лютого 2019 року про направлення обвинувального акту до суду, тобто в межах строків розслідування та прийняв рішення з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення.     
Перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не наділений повноваженнями досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як вбачається із скарги, прокурор посилається як на підставу перегляду судових рішень - невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що в силу положень статей 433, 438  КПК не належить до підстав для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції, та виходить за межі його перегляду. 
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За приписами ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Наведених вимог судом апеляційної інстанції дотримано в повному обсязі, оскільки переглядаючи провадження в апеляційному порядку, суд ретельно проаналізував доводи апеляційної скарги прокурора, які аналогічні доводам його касаційної скарги, належним чином їх перевірив, надав змістовні відповіді, з наведенням докладних мотивів постановленого рішення.
Так, відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК  досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Статтею 283 КПК  встановлено форми закінчення досудового розслідування, однією із яких є звернення до суду з обвинувальним актом.
З аналізу наведених правових норм слідує, що початок та кінець досудового розслідування закон пов`язує із вчиненням чітко визначеної процесуальної дії: початок - з моментом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, а закінчення - зокрема, із направленням до суду обвинувального акту.
Згідно з вимогами ст. 219 КПК  досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Строк досудового розслідування може бути продовжений з підстав та в порядку, передбаченому КПК.
Закінчення строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК, після повідомлення особі про підозру, крім випадку повідомлення про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, є підставою для закриття кримінального провадження (п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України).
Як вбачається зі змісту наданих копій оскаржуваних судових рішень, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 332 КК України, щодо ОСОБА_5 внесені за  №12018200000000267 до ЄРДР 08 листопада 2018 року.
15 листопада 2018 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, 10 січня 2019 року повідомлено про зміну підозри ОСОБА_5 , 11 січня 2019 року повідомлено про завершення досудового розслідування, 28 лютого 2019 року – складено та затверджено обвинувальний акт.
Із наданої копії ухвали суду першої інстанції вбачається, що доступ до матеріалів кримінального провадження та додаткових матеріалів у порядку ст.290 КПК для ознайомлення підозрюваному та його захиснику було надано: 18, 19  і 28 лютого 2019 року,  обвинувальний акт вручено  ОСОБА_5 та захиснику ОСОБА_6 28 лютого 2019 року, про що свідчить розписка, строк досудового розслідування відповідно до норм КПК не продовжувався, кримінальне провадження надійшло до суду 07 березня 2019 року.
При цьому, суд першої інстанції в ухвалі зазначив, що прокурором вище зазначені дати вчинення процесуальних дій у провадженні не спростовані, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження (ч. 1 ст. 219 КПК).
При цьому, врахувавши приписи ч. 5 ст. 219 КПК, відповідно яким строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею, суд першої інстанції дійшов висновку та зазначив в ухвалі, що обвинувальний акт направлений до суду після закінчення строку досудового розслідування та  згідно із положенням п.10 ч.1 ст.284 КПК, підстави для закриття кримінального провадження законодавець пов`язує виключно із фактом закінчення строків досудового розслідування, а не завершенням досудового розслідування чи можливістю проведення слідчих дій, виконання вимог ст.290 КПК.
Враховуючи, що з моменту оголошення про підозру ОСОБА_5 до направлення обвинувального акта до суду минуло більше двох місяців, строк досудового розслідування кримінального провадження не був продовжений у встановленому законом порядку і не зупинявся, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 не відноситься до категорії тяжких чи особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що кримінальне провадження підлягає закриттю, відповідно до п.10 ст. 284 КПК.
З урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд переглядаючи ухвалу суду першої інстанції за апеляційною скаргою прокурора, врахував положення ч.5 ст.219 КПК та зазначив про те, що строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні закінчувався 15 січня 2019 року, 11 січня 2019 року обвинуваченому та захиснику було повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів провадження (т.1 а.п. 12, т.2 а.п. 46), 28 лютого 2019 року сторона захисту письмово підтвердила стороні обвинувачення факт надання їй доступу до матеріалів досудового розслідування (т.2 а.п. 48-51), що в апеляційній скарзі прокурором не оспорювалося. Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що перебіг строку досудового розслідування, який не був закінчений до 15 січня 2019 року і складав 4 дні, продовжився з 01 березня 2019 року й останнім його днем було 04 березня 2021 року (понеділок), з чим погоджується й колегія суддів Верховного Суду.
При цьому суд апеляційної інстанції врахував та послався в ухвалі на  практику Верховного Суду, зокрема, судові рішення Верховного Суду від 15 березня 2021 року (у справі №676/6116/18) та 21 квітня 2021 року (у справі №991/6516/20).
Крім того, суд апеляційної інстанції не погодився з доводами апеляційної скарги прокурора про направлення обвинувального акту до суду саме 28 лютого 2019 року, тобто в день його складення  і затвердження  та вказав в ухвалі про те, що:
- згідно із матеріалами кримінального провадження 28 лютого 2019 року слідчим складено та прокурором затверджено обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 , цього ж дня ОСОБА_5 , його захиснику – адвокату ОСОБА_6 надано копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування;
- із вхідного штампу  Великописарівського районного суду Сумської області вбачається, що прокурор звернувся до суду з обвинувальним актом 07 березня 2019 року (четвер), тобто поза межами строку досудового розслідування, оскільки, як встановлено вище, досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 повинно бути закінчене 04 березня 2019 року (понеділок);
- прокурор склав обвинувальний акт у межах строку досудового розслідування, але звернувся з ним до суду поза межами строку, визначеного ст. 219 КПК.
При цьому суд апеляційної інстанції відхилив твердження прокурора, висловлені у судовому засіданні про те, що обвинувальний акт було направлено до суду поштою, та вказав в ухвалі, що матеріали кримінального провадження і дані відповіді Великописарівського районного суду Сумської області від 09 квітня 2021 року, наданої на запит Полтавського апеляційного суду – не містять будь-яких доказів, що свідчили б про те, що прокурором було направлено обвинувальний акт до суду за допомогою засобів поштового зв`язку (наявність конверту).
Суд в ухвалі також зазначив, що прокурором не надано на підтвердження своєї позиції відповіднихдоказів на засадах, закріплених у ст.ст. 22, 26 КПК, а тому зазначені ним у апеляційній скарзі твердження щодо дати звернення до суду з обвинувальним актом є виключно надуманими судженнями апелянта.
Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що у даному випадку, моментом звернення до суду з обвинувальним актом є саме дата його надходження безпосередньо до суду, а не дата вказана у супровідному листі та висловлена прокурором у судовому засіданні, оскільки, як підтверджено матеріалами кримінального провадження, такий обвинувальний акт не було доставлено до суду за допомогою засобів поштового зв`язку, як указував прокурор. 
Враховуючи наведене, на думку Суду,  апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції про необхідність закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК, а саме у зв`язку з тим, що після повідомлення ОСОБА_5 про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст.219 КПК. 
Відповідно до вимог ч.1 ст.116 КПК процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти. 
Посилання у касаційній скарзі прокурора  про звернення з обвинувальним актом щодо ОСОБА_5 до суду першої інстанції  в межахстроку, визначеного ст. 219 КПК, який минув 04 березня 2019 року, що дата отримання обвинувального акту судом 07 березня 2019 року не може враховуватися у строки досудового розслідування, що враховуючи супровідний лист  та обов`язки відділу діловодства, якому передавши обвинувальний акт прокурор не може відповідати за строки його доставки, пересилання до суду та вид відправлення, на думку Суду є неспроможними, оскільки відповідно до вимог кримінального процесуального закону закінчення досудового розслідування пов`язано з вчиненням іншої процесуальної дії - звернення до суду з обвинувальним актом, однак із оскаржуваних судових рішень вбачається, що судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено доказів про направлення прокурором обвинувального акту до суду через засоби поштового зв`язку та не надано таких  доказів прокурором у провадженні за касаційною скаргою. Відділ діловодства органу прокуратури не належить до засобів поштового зв`язку. 
Крім того, на думку Суду, є необґрунтованими посилання у касаційній скарзі прокурора в частині наявності супровідного листа про направлення обвинувального акту до суду, з урахуванням висновку Верховного Суду, який міститься у постанові від 21 квітня 2021 року (у справі №991/6516/20), оскільки зі змісту вказаного рішення Верховного Суду  не вбачається, що сторонами оспорювався час направлення документів до суду, з урахуванням  положень ст. 116 КПК.  
З урахуванням вищезазначеного Суд не вбачає підстав вважати, що постановлені в даному кримінальному провадженні судові рішення є незаконними з огляду на порушення вимог чинного КПК. На думку Суду, ухвала суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є обґрунтованими і вмотивованими. Будь-яких інших обґрунтованих доводів щодо порушень, допущених судами першої та апеляційної інстанцій, у касаційній скарзі не наведено. 
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів 
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Великописарівського районного суду Сумської області від 23 грудня 2020 року про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 на підставі п.10, ч.1 ст.284 КПК України  та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 06 травня 2021 року, якою зазначена ухвала суду першої інстанції залишена без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                          ОСОБА_3