ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5412/21 Справа № 214/6665/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 214/6665/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»  на  рішення Довгинцівського  районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2021 року, яке ухвалено  суддею Сарат Н.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 01 березня 2021 року, -
       
В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі – ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), на теперішній час - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі – АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.07.2015 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н , за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 10000,00 грн., зобов`язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. 
Відповідачка не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості у сумі 14946,89 грн., яка складається з 6844,26 грн. - тіло кредиту, 3047,23 грн. - нараховано відсотки за користування кредитом, 3867,45 грн. - нараховано пені, 500,00 грн. - штраф ( фіксована частина) та 687,95 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідачки, а також сплачений судовий збір. 
Відповідачка ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору б/н від 21.07.2015 року недійсним. 
В обгрунтування позову вказала, що позивач за первісним позовом стверджує, що ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 21.07.2015 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, додаючи до первісного позову копію вказаної Зави-анкети. ОСОБА_1 стверджує, що не підписувала Заяву № б/н від 21.07.2015 року, копія якої долучена до позовної заяви. Наявний в доданій до позову Анкеті-заяві підпис ОСОБА_1 не відповідає її дійсному підпису, що видно навіть неозброєним оком, що в разі невизнання наведеного факту Банком підлягає підтвердженню шляхом проведення почеркознавчої експертизи, клопотання про призначення якої позивачка готова заявити в разі потреби під час підготовчого судового засідання. Ніяких кредитних коштів ОСОБА_1 не отримувала, картковими рахунками та позиковими коштами не користувалася.
Рішенням Довгинцівського  районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2021 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - відмовлено, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 – задоволено.
Визнано недійсним кредитний договір б/н від 21.07.2015 року, укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 .
Стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок, витрати на проведення почеркознавчої експертизи в розмірі 900 гривень 48 копійок, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 гривень 00 копійок.
В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині, посилаючись на неврахування судом критерію реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розмірі, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Витрати відповідачки на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. не відповідають критеріям розумності, співмірності та справедливості, а тому підлягають зменшенню.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Ямковий В.І., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.07.2015 року у розмірі 14946,89 грн., з яких: 6844,26 грн. - тіло кредиту; 3047,23 грн. - нараховані відсотки за користуванням кредитом; 3867,45 грн. - нарахована пеня; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 687,95 грн. - штраф (процентна складова), а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1600,00 грн.
Позивач за первісним позовом стверджує, що ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 21.07.2015 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, додаючи до первісного позову копію вказаної зави-анкети.
Згідно Висновку судового експерта від 23.10.2020 року № 19/104-7/7/717 - підпис від імені ОСОБА_1 у графі "Підпис" анкети - заяви б/н від 21.07.2015 року - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (т. 1 а.с. 184-186).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», звертаючись до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості, не надав суду доказів не лише укладання кредитного договору № б/н від 21.07.2015 року з ОСОБА_1 в письмовій формі, але погодження істотних умов кредитного договору, тоді як відповідачкою ОСОБА_1 доведено, що Заява № б/н від 21.07.2015 року, складена від імені ОСОБА_1 та нібито підписна нею, не містить її власного підпису, остання не відповідає вимогам до письмової форми правочину, викладеним в ст. 207 ЦК України, у зв`язку з чим кредитний договір, оформлений шляхом її подання, як договір приєднання, підлягає визнанню недійсним, як нікчемний правочин.
Зважаючи на те, що позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих вимог, та доводи апеляційної скарги зводяться саме до незгоди з висновками суду в цій частині, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині стягнення з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, у розмірі 7 000,00 грн., адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.
Покладаючи на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» обов`язок з відшкодування ОСОБА_1 судових витрат, понесених на надання професійної правничої допомоги, у розмірі 7 000,00 грн., суд першої інстанції керувався нормами статей 133, 137 ЦПК України та виходив з того, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. є обґрунтованими та не суперечять принципу розподілу судових витрат та є пропорційними до розміру задоволених позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства  є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом,  а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може,   за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється в апеляційній інстанції, професійну правничу допомогу ОСОБА_1 надавав адвокат Ямковий В.І. на підставі Договору про надання правничої допомоги від 04.05.2018 року та Ордеру Серії ДР №387 від 04.05.2018 року (т. 1 а.с. 72).
Відповідно до п. 3.3. Договору про надання правничої допомоги від 04.05.2018 року передбачено, що за надання послуг за цим договором Довіритель сплачує Повіреному гонорар в сумі 7000 грн., в т.ч. - збір доказів, вивчення документів та консультування – 1000 грн., - підготовка відзиву або зустрічної позовної заяви - 2000 грн., підготовка заяв з процесуальних питань – 500 грн. за заву, - участь у судових засіданнях в суді першої інстанції – 500-1000 грн. за одне засідання.
Згідно Акту приймання-передачі наданих послуг від 19.02.2021 року, адвокатом Ямковим В.І. були вчинені дії зі збирання доказів, вивчення матеріалів позовної заяви та інших документів, консультування відповідачки, підготовка відзиву на позов, участь у підготовчому провадженні та судових засіданнях з розгляду справи по суті в суді першої інстанції, підготовка заяви про стягнення судових витрат, всього на загальну суму 7000,00 грн. (т. 2 а.с. 62), які було сплачено згідно платіжного дорученням від 19.02.2021 року (т. 2 а.с. 61). 
З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. є обґрунтованими та їх стягнення з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не суперечить принципу розподілу судових витрат та є пропорційним до розміру задоволених позовних вимог.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заявляючи в апеляційній скарзі про те, що витрати відповідачки на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. не відповідають критеріям розумності, співмірності та справедливості, а тому підлягають зменшенню, не ставить питання про зменшення таких витрат, із наведенням розміру, який на його думку є співмірним та справедливим, а просить взагалі відмовити ОСОБА_1 у відшкодуванні понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу, а тому колегією суддів не приймаються доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності розміру таких витрат, як необґрунтовані та голослівні.
Отже, вирішуючи спір, в оскаржуваній частині, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»  - залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 08 вересня 2021 року.

Головуючий: 

Судді: