ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

«31» cерпня 2021 року

м. Харків

справа № 636/1911/20

провадження № 22ц/818/3472/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Котелевець А. В., Хорошевського О.М., 
за участю секретарів – Дмитренко А. Ю., Колосовської А. Р.,
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , представниця позивача – ОСОБА_2 
відповідач – Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова, представниця відповідача - Максіменко М. О.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 04 грудня 2020 року в складі судді Оболєнської С.А.
в с т а н о в и в:
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків про зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що він є військовослужбовцем, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , має вислугу на військовій службі 20 років, є учасником бойових дій.

Вказав, що він разом з дружиною та дочкою постійно проживає та зареєстрований в службовій квартирі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків  АДРЕСА_1 , до якої вони вселились на підставі службового ордера № 015399 від 23 вересня 2013 року, виданого виконавчим комітетом Чугуївської міської ради у зв`язку з проходженням військової служби.

Зазначив, що він перебуває на квартирному обліку Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків з 17 листопада 2006 року в загальній черзі за № 256 та в першочерговій як учасник бойових дій з 28 серпня 2017 року за № 196, однак постійного житла досі не отримав.

Зважаючи на те, що службовий статус наданої квартири значно обмежує можливість реалізації встановлених чинним житловим законодавством прав, та наявність права на отримання постійного житла шляхом зняття статусу «службове» з вказаної квартири, він звернувся до відповідача з відповідним проханням, але йому відмовлено у зверненні до Чугуївської міської ради із клопотанням про виключення вказаного житла із числа службового.

Просив зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення з числа службових житлових приміщень квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (однокімнатна).

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 04 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 – задоволено; зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання разом з належно оформленими документами про виключення з числа службового житла квартири за адресою: АДРЕСА_2 житловою площею 18,82 кв м.

Не погоджуючись з рішенням суду Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом його вислуга складала менше 20 років. Чинним законодавством передбачено певну процедуру та певний пакет документів, що подається до виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради. Черга позивача на отримання житла ще не настала. Суд першої інстанції не застосував практику Верховного Суду з вирішення аналогічних питань, зокрема, позицію, викладену у постанові від 21 вересня 2020 року по справі № 953/18314/19. Житлова площа квартири не відповідає нормам забезпечення – мінімальному розміру надання житлової площі громадянам, тому питання надання клопотання про виключення житла з числа службового має вирішуватися лише після отримання позивачем житлової площі, розмір якої відповідає вимогам чинного законодавства.

09 червня 2021 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вважав судове рішення законним, а апеляційну скаргу – необгрунтованою. При цьому посилався на те, що він має право обрати будь – який спосіб для забезпечення житлом, оскільки Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями не передбачено, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова повноважний вирішувати, яким чином забезпечити військовослужбовців житлом. Акцентував увагу на тому, що внаслідок бездіяльності відповідача він фактично позбавлений можливості реалізувати своє право на житло.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок бездіяльності відповідача позивач обмежений в праві на забезпечення житлом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходить військову службу в Збройних Силах України з 15 липня 2000 року.
З витягу з послужного списку ОСОБА_1 та довідки військової частини НОМЕР_1 №4/4562 від 01 грудня 2020 року вбачається, що він має загальну вислугу станом на 01 грудня 2020 року - 20 років 04 місяці 15 діб (а. с. 7, 55). ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серія НОМЕР_2 від 19 жовтня 2015 року (а. с. 6).

ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 разом з дружиною ОСОБА_3 та дочкою ОСОБА_4 з 23 жовтня 2013 року, що підтверджується довідкою про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення, виданою Відділом реєстрації місця проживання особи Чугуївської міської ради Харківської області 01 квітня 2020 року № 03.10-33/865 (а. с. 12).

До зазначеної квартири житловою площею 18,82 кв м ОСОБА_1 з родиною вселився на підставі ордеру № 015399 від 23 вересня 2013 року, який видано виконавчим комітетом Чугуївської міської ради на підставі рішення № 371 від 17 вересня 2013 року (а. с. 8). 

З довідок № 1481 від 31 березня 2020 року та №2716 від 23 червня 2020 року, виданих Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні у загальній черзі з 17 листопада 2006 року за № 256 та у першочерговій як учасник бойових дій (АТО) - з 28 серпня 2017 року за №196, склад родини 3 особи (а. с. 11, 30).

01 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова із заявою щодо виключення житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , з числа службових, однак отримав відмову, обґрунтовану тим, що площа житлового приміщення, про яке йдеться у зверненні, менша за встановлену законодавством норму забезпечення житлом (8,3-13,65 кв м на 1 особу) в м. Чугуєві, оскільки він зі складом родини 3 особи займає кімнату житловою площею 18,7 кв м, тобто на одну особу припадає 6,23 кв м, у зв`язку із чим підстави для подальшого розгляду питання відсутні (а. с. 53).

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Як вбачається з пункту 2 статті 2 Закону України  «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.

Статтею 118  Житлового кодексу  України (далі - ЖК України) передбачено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 5  Закону України  «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів ЗСУ, як в воєнний, так і в мирний час. Учасникам бойових дій надаються, зокрема, такі пільги, як першочергове забезпечення житлом осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК України та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Статтею 125 ЖК України передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла.
Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, а саме пунктом 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

У пункті 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Пунктом 10 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.

Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, є учасником бойових дій, на даний час має календарну вислугу більше 20 років, перебуває на квартирному обліку в Квартирно-експлуатаційному відділі м. Харкова, але постійного житла до цього часу не отримав, а отже має право на забезпечення житлом, зокрема, право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.

В суді апеляційної інстанції представниця Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків підтримала апеляційну скаргу та пояснила, що позивач на час подачі позову не мав календарної вислуги.

В свою чергу представниця позивача в суді апеляційної інстанції пояснила, що позивач двічі звертався до відповідача з відповідною заявою. Останній раз - в жовтні 2020 року, коли у позивача було право на таке звернення, однак, позитивної відповіді від відповідача він не отримав. Тому, вважала, що позивач своїм правом звернення до відповідача скористався, отримав негативну відповідь ще до ухвалення судового рішення, тому, маючи на час ухвалення судового рішення в суді першої інстанції календарну вислугу, просив залишити судове рішення без змін.

Посилання відповідача на невідповідність квартири, яку займає ОСОБА_1 з родиною, нормам законодавства щодо житлової площі на одну особу, встановлену для населеного пункту міста Харкова, є безпідставними, оскільки таке питання вирішується під час розгляду клопотання про виключення квартири з числа службового житла.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 636/2211/19, провадження № 61-18123св19.

Внаслідок бездіяльності відповідача позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», яке набуло статусу остаточного 02 березня 2011 року визнано, що в цій справі мало місце порушення прав заявників, гарантованих статтею 8 Конвенції. Зокрема, Європейський суд з прав людини констатував, що заявників позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо їхнього права на житло. Пунктом 51 вказаного Рішення встановлено, що з огляду на ненадання державними органами належного обґрунтування для відхилення доводів заявників ... Суд вважає, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо їхнього права на житло.

Таким чином, бездіяльність відповідача щодо неподання відповідного клопотання є позбавленням адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо права на житло.

Немотивована бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова обмежує права позивача на забезпечення житлом, гарантовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а посилання відповідача на необхідність дотримання черговості при вирішенні питання щодо виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки позивач вже забезпечений службовим житлом у порядку черговості.

Аналогічні правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 636/1514/19, провадження № 61-19985св19, від 15 липня 2020 року у справі № 636/1527/19, провадження № 61-4425св20, від 12 листопада 2020 року у справі № 640/10473/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 636/1480/19, від 18 лютого 2021 року у справі № 636/3680/19, провадження № 61-9428св20, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Крім того, клопотання про виключення квартири з числа службових лише створить правові умови для реалізації позивачем його права на житло.

Посилання Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова в апеляційній скарзі на те, що на час звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом його вислуга складала менше 20 років, судова колегія відхиляє, оскільки на час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції вислуга позивача склала більше 20 років, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 №4/4562 від 01 грудня 2020 року.

Доводи апеляційної скарги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова щодо того, що суд першої інстанції не застосував практику Верховного Суду з вирішення аналогічних питань, зокрема, позицію, викладену у постанові від 21 вересня 2020 року у справі № 953/18314/19 судова колегія відхиляє, оскільки вказана справа не є аналогічною, адже у ній заявлено інші вимоги, а саме позивач просила суд зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова здійснити відповідне клопотання перед виконавчим комітетом Харківської міської ради за встановленим порядком для виключення квартири з числа службової для забезпечення позивача та її дочки постійним житлом; підготувати список, на підставі отриманих документів, надання житлової площі для постійного проживання, який затверджується Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями; подати до виконавчого комітету Харківської міської ради відповідні документи для видачі їй ордеру на постійну житлову площу квартири.

Таким чином, доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова – залишити без задоволення. 
Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 04 грудня 2020 року – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.
Головуючий                                                    І.В. Бурлака

Судді                                                         А. В. Котелевець

                                                               О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 02 вересня 2021 року.