П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/7477/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Божук Д.А.   
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
08 вересня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Іваненко Т.В.  Граб Л.С. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
20 листопада 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області  про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, та зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком з 11.09.2020.
Рішенням до Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу весь період роботи з 01.07.1982 по 31.12.1998.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій  апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що до страхового стажу ОСОБА_1 не враховано періоди роботи з 1982 року по 1998 рік в колгоспі ім. ХХІ з`їзд КПРС згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 23.02.2006, оскільки вона заповнена з порушенням Інструкції №162, а саме не зазначені первинні документи, на підстав яких внесені записи про відпрацьовані вихододні.
Крім того, апелянт вказує, що в архівних довідках про стаж та заробітну плату №03-01/561 від 14.08.2019 та №03-01/476 від 20.08.2020, виданих Красилівським районним трудовим архівом  Красилівської районної ради за період з 1982 року по 2005 рік значиться ОСОБА_2 , тоді як по-батькові не зазначено.
Період роботи ОСОБА_1 з 01.01.1999 зараховано до страхового стажу на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу пропорційно сплаченим внескам.
Отже, згідно наданих позивачем документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж позивача становить 10 років 8 місяців 11 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком.
При цьому, на думку апелянта, підстави для зарахування до стажу роботи позивача періоду роботи з 01.07.1982 по 31.12.1998 відсутні.
Відповідно до п.3 ч.1  ст.311 КАС України  суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм    матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду -  без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 11.09.2020 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України  в Хмельницькій області від 19.09.2020 №220950001884 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи 27 років згідно статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Листом від 03.11.2020 №2200-0301-8/48706 відповідач повідомив позивача про відмову у призначенні пенсії. Зазначив, що у трудовій книжці позивача не вказано первинних документів, на підставі яких внесені записи про відпрацьовані вихододні за період з 1982 по 2005 роки. Згідно архівних довідок про стаж та заробітну плату №03-01/561 від 14.08.2019 та №03-01/476 від 20.08.2020, виданих Красилівським районним трудовим архівом Красилівської районної ради, у книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспника та відомостях по оплаті праці за період з 1982 по 2005 роки значиться ОСОБА_1 (по батькові не зазначено). Водночас, період роботи з 1999 по 2005 роки підтверджено індивідуальними відомостями про застраховану особу та зараховано до страхового стажу позивача. Страховий стаж становить 10 років 8 місяців 11 днів.
Позивач, не погоджуючись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії, звернулась з адміністративним позовом до суду.
Частково задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком, у зв`язку з чим відмова позивача у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 1982 по 1998 роки є необґрунтованою.
При цьому, записами трудової книжки підтверджується факт виконання позивачем встановленого мінімуму трудової участі за період з 1983 року по 1986 рік та з 1990 по 1998 роки. 
Враховуючи вказане, суд першої інстанції з метою захисту порушеного права позивача, зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу ОСОБА_1 весь період роботи з 01.07.1982 по 31.12.1998. 
Разом з тим, весь стаж роботи позивача (враховуючи зарахований відповідачем стаж 10 років 8 місяців 11 днів, та стаж, який підлягає зарахуванню, враховуючи їх часткове співпадіння) не становить понад 27 років. Зарахований пенсійним органом стаж позивача (за межами періоду з 01.07.1982 по 31.12.1998, який становить 16 років та 6 місяців, та який повністю підлягає зарахуванню до стажу позивача) становить менше 9 років.
Отже, суд першої інстанції прийшов до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 18.09.2020 №220950001884 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, є правомірним та не підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України  встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає  Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 9 липня 2003  року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Частиною третьою  статті 4 Закону №1058-IV  встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Згідно з ч. 1 ст. 9  Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з ч. 2  ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього  Закону  за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4  ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").
Відповідно до ч. 1  ст. 48 КЗпП України, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року  (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно жінок, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами на підприємствах сільського господарства (в тому числі в колгоспах) - про виконання встановлених норм обслуговування.
З матеріалів справи встановлено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 18.09.2020 № 220950001884 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу роботи 27 років згідно ст. 26  Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Листом від 03.11.2020 №2200-0301-8/48706 відповідач повідомив позивача про відмову у призначенні пенсії, вказавши, що у трудовій книжці позивача не зазначено первинних документів, на підставі яких внесені записи про відпрацьовані вихододні за період з 1982 по 2005 роки. 
Згідно архівних довідок про стаж та заробітну плату №03-01/561 від 14.08.2019 та №03-01/476 від 20.08.2020, виданих Красилівським районним трудовим архівом Красилівської районної ради, у книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспника та відомостях по оплаті праці за період з 1982 по 2005 роки значиться ОСОБА_1 (по батькові не зазначено). Водночас, період роботи з 1999 по 2005 роки підтверджено індивідуальними відомостями про застраховану особу та зараховано до страхового стажу позивача. Страховий стаж становить 10 років 8 місяців 11 днів.
При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 містить наступні записи:
- 01.07.1982 прийнята в колгосп ім. ХХІ з`їзду КПРС с. Криворудка техніком штучного осіменіння;
- 12.02.1993 реорганізовано колгосп ім. ХХІ з`їзду КПРС с. Криворудка в спілку селян “Нива” с. Криворудка;
- 17.03.2000 реорганізовано спілку селян “Нива” с. Криворудка в с/г кооператив “Нива”;
- 23.02.2006 звільнена з членів СГК “Нива” за згодою сторін. 
Трудова книжка також містить відомості про трудову участь позивача за період 1982-2005 роки, а саме встановлений мінімум людиноднів, кількість відпрацьованих людиноднів та заробітну плату.
Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів критично оцінює доводи про те, що у трудовій книжці позивача не зазначені первинні документи, на підставі яких внесені записи про відпрацьовані вихододні у вказаний період, що не відповідає вимогам Положення про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затвердженого Постановою ради міністрів СССР №310 від 21.04.1975 року, з огляду на наступне.
Згідно п. 13 Положення про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затвердженого Постановою ради міністрів СССР №310 від 21.04.1975 року, встановлено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.
Отже, з огляду на наведену норму, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення, у зв`язку з чим доводи апелянта щодо відсутності посилань на первинні документи, на підставі яких внесені записи про відпрацьовані вихододні у вказаний період,  є необґрунтованими. 
Крім того, в апеляційній скарзі апелянт також зазначає, що  в архівних довідках від 14.08.2019 №03-01/561 та від 20.08.2020 №03-01/476 Красилівського районного трудового архіву у Книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспника та відомостях по оплаті праці за період з 1982 по 2005 роки значиться ОСОБА_1 (не зазначено по батькові).
Разом з тим, колегія суддів критично оцінює посилання апелянта на зазначені недоліки вищевказаних архівних довідок як на відсутність підстави для зарахування страхового стажу, оскільки зазначена у довідці кількість відпрацьованих людиноднів повністю відповідає записам у трудовій книжці позивача, у зв`язку з чим недоліки, про які зазначає пенсійний орган, не спростовують викладених в них обставин.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також положення ст. 308 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Пунктом 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "РуїзТоріха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до частини 1-2  статті 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,  316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

          
Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Іваненко Т.В.    Граб Л.С.