Дата документу 22.09.2021 Справа № 335/8144/21

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
22 вересня 2021 року
м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 335/8144/21
Провадження № 22-ц/807/3275/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Кримської О.М. (суддя-доповідач),
суддів: Дашковської А.В., Маловічко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2021 року про передачу справи на розгляд до іншого суду, в складі судді Соболєвої І.П., в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про захист прав споживачів, визнання протиправним та скасування рішення комісії з розгляду актів про порушення,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до АТ «Запоріжгаз» про захист прав споживачів, визнання протиправним та скасування рішення комісії з розгляду актів про порушення.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2021 року справу передано на розгляд до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, а саме вважають, що до цього спору слід застосовувати правила ч. 5 ст. 28 ЦПК України, а не правила ч. 1 ст. 30 ЦПК України, просять ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1  ст. 368 ЦПК України  справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових правовідносин;  про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.
Згідно із  ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи зазначене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги,  колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, передаючи справу за підсудністю до Комунарського районного суду м. Запоріжжя, посилаючись на постанову Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 638/1988/17, виходив з того, що, ураховуючи що спір виник з питань надання послуг з постачання природного газу в житло, позов про визнання протиправним та скасування рішення комісії з розгляду актів про порушення щодо визначення об`єму спожитого природного газу, що постачався за адресою: АДРЕСА_1 , має пред`являтися за місцезнаходженням нерухомого майна за правилами виключної підсудності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

За загальними правилами територіальної юрисдикції (підсудності) позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (частина 2 статті 27 ЦПК України).

Статтею 28 ЦПК України визначені випадки альтернативної підсудності, тобто підсудності за вибором позивача.

Так, частиною 5 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору, а згідно із частиною 8 статті 28 ЦПК України позови, які виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до АТ «Запоріжгаз», в якому просили суд визнати протиправним та скасувати рішення комісії з розгляду актів про порушення, оформленого протоколом засідання цієї комісії № 431 від 24.03.2017, яким задоволено акт про порушення № 0600330383 від 27.02.2017, на підставі якого споживачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розрахунок (визначення об`єму спожитого природного газу) за адресою: АДРЕСА_1 , здійснено за граничними об`ємами споживання природного газу, за період з 27.01.2015 по 01.06.2017, що складає 40 674,88 грн.

Ураховуючи, що позивачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , вони не скористались правом вибору альтернативної підсудності за ч.5 ст. 28 ЦПК України, та звернулися до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за загальними правилами територіальної підсудності, за місцезнаходженням відповідача.

Положеннями статті 30 ЦПК України визначено перелік позовів, для яких установлена виключна підсудність, такий перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Як роз`яснено у пунктах 41, 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», у разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Відповідно до частини 1 статті 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. 

Згідно з положеннями статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна; про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна; про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Як зазначено в п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права власності на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Поняття "позови, що виникають з приводу нерухомого майна»  є ширшим, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майно, а тому правило даної норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною умов договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , місце проживання яких зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , звернулися до суду з позовною заявою як сторона (споживач) договору постачання природного газу до АТ «Запоріжгаз» на захист порушених відповідачем, як вважають позивачі, їх прав щодо нарахування заборгованості за спожитий газ.

Спір між сторонами виник з питань надання послуг з постачання природного газу в житло за адресою: АДРЕСА_1 . Такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна.

Оскільки позовні вимоги виникли з приводу нерухомого майна, а саме з постачання природного газу в житло, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , тому підсудність за цим позовом має визначатися відповідно до правил, визначених частиною першою статті 30 ЦПК України, згідно з якими дана справа підсудна Комунарському районному суд м. Запоріжжя.

У випадку застосування виключної підсудності, передбаченої ст. 30 ЦПК України, правила загальної підсудності, встановлені ч. 1 ст. 27 ЦПК України, не застосовуються.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 638/1988/17, від 04 березня 2020 року в справі №757/91/19.
       
Доводи апеляційної скарги про те, що до правовідносин, які виникли між сторонами не застосовуються правила виключної підсудності, не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Посилання в апеляційній скарзі на постанову Запорізького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року в справі № 335/12904/18 не спростовують правильних висновків суду, оскільки у вказаній справі інший предмет позову.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2021 року про передачу справи на розгляд до іншого суду в цій справі з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2021 року про передачу справи на розгляд іншого суду в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Постанова складена 22 вересня 2021 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

       С.В. Маловічко