КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                   
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
19 липня 2021 року                                                                         м. Київ
 
Унікальний номер справи № 757/22834/20-ц  
Апеляційне провадження 22-ц/824/8484/2021  
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Махлай Л.Д., 
суддів Немировської О.В., Ящук Т.І.
 
сторони          
позивач                      Акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго»
 
відповідач                  ОСОБА_1 

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Бусика О.Л., у справі за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, 
 
У С Т А Н О В И В :
 
у червні 2020 року АТ «СК «Інго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього 110 953, 80 грн.
В обґрунтування позову зазначало, що 12.11.2018 ОСОБА_2 та                         АТ «СК «Інго» уклали договір страхування № 310583791.18, за яким було застраховано автомобіль марки Mitsubishі Outlander, д.р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 
14.12.2018 сталася ДТП за участю автомобіля марки Lexus, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки Mitsubishi, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок чого застрахований автомобіль пошкоджено.
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.02.2019        ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні даної ДТП.
За умовами договору страхування позивачем складено страховий акт та сплачено страхове відшкодування за вирахуванням франшизи у сумі 110 953,80 грн на підставі рахунків № 1619 та № 103936 ФОП ОСОБА_4 , що підтверджується платіжними дорученнями від 04.04.2019 № 1739 та від 22.01.2019 № 590.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.02.2021 позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «СК «ІНГО» в рахунок відшкодування майнової шкоди 60 953, 80 грн. Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, 
довідку надану до позовної заяви про ДТП про те, що він є учасником бойових дій. Позивач знав про дану обставину, проте в обґрунтування позову вказав іншу причину стягнення коштів в порядку регресу та зазначив відсутність страхування цивільно - правової відповідальності власника наземного транспортного засобу. Докази про те, що позивач звертався до належного відповідача у справі - Моторно - транспортного страхового бюро України матеріали справи не містять. Судом не враховано, що відповідно до п. п. 37.1.4                   п. 37.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого. Пославшись на постанову Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 750/12904/16-ц суд не врахував, що обставини у справах не є подібними, оскільки у справі  № 750/12904/16-ц  МТСБУ виплатило, передбачену ст. 13.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суму відшкодування через місяць після ДТП, шляхом перерахування коштів на рахунок страховика і у справу МТСБУ залучено як третя особа. Вважає, що суд безпідставно перебрав на себе права та обов`язки позивача та  без клопотання останнього про залучення МТСБУ співвідповідачем та без з`ясування думки самого МТСБУ про можливість стягнення з нього 50 000 грн. Оскільки він не є належним відповідачем у даній справу суд мав відмовити у задоволенні позовних вимог до нього повністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 12.11.2018 ОСОБА_2 та           АТ «СК «Інго» уклали договір страхування № 310583791.18, згідно з умовами якого  застраховано автомобіль марки Mitsubishі Outlander, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 
14.12.2018 з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої застрахований автомобіль було пошкоджено.
Згідно з постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.02.2019 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Згідно із рахунком-фактурою № 103936 від 21.12.2018 та № 1619 від 19.02.2019, складеними ФОП ОСОБА_4 вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля складає 110 953,80 грн.
Відповідно до платіжних доручень від 04.04.2019 № 1739 та від 22.01.2019 № 590 позивач виплати страхове відшкодування у сумі 110 953,80 грн. Зазначені кошти перераховані отримувачу ФОП ОСОБА_4 , призначення платежу - оплата ремонту автомобіля  Mitsubishі Outlander, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 .
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого СБУ України 15.07.2015, ОСОБА_1 має пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій.
Частково задовольняючи позов суд виходив з того, що відповідач звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, виплату за шкоду в такому разі здійснює МТСБУ згідно з лімітом відповідальності, встановленого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у межах 50 тисяч гривень.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст.ст. 1187, 1188 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.
Такими законами, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.
Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.
За матеріалами справи встановлено, що внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль Mitsubishі Outlander, номерний знак НОМЕР_1  та позивач виплатив страхове відшкодування на виконання умов договору у сумі 110 953,80 грн, а тому має право на отримання цієї суми від особи, з вини якої завдано шкоду або із страхової компанії, якщо цивільно-правова відповідальність такої особи була застрахована, у межах суми, визначеної договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповільності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон № 1961 - IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону № 1961 - IV учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
Відповідно до пп. 7 п 41.1 ст. 41 цього Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.
Відповідно до підпункту а) пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-ІV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до п. 9.1, 9.2 ст. 9 Закону № 1961-ІV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.
Відповідно до пункту 36.2 ст. 36 Закону № 1961-ІV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: - у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Аналіз зазначених норм права дає підстави вважати, що за осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України на підставі п. 13.1 ст. 13 Закону № 1961 - IV відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ, проте лише у межах суми, визначеної       ч. 2 ст. 9 Закону № 1961-ІV.
Позивач сплатив страхове відшкодування у сумі 110 953,80 грн. 
 Суми у 50 000 грн, яка визначена у ч. 2 ст. 9 Закону № 1961-ІV, та яка у разі наявності на те підстав (своєчасність звернення для отримання регламентної виплати, надання необхідних документів тощо) відшкодовується МТСБ, недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої з вини відповідача.
Відтак незалежно від вирішення питання про сплату МТСБ 50 000 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої відповідачем, останній  відповідно до ст. 1194 ЦК України зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, передбаченим ч. 2 ст. 9 Закону № 1961-ІV.
За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про стягнення з відповідача розміру відшкодування за виключенням 50 000 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав доказів звернення із заявою про виплату відшкодування до МТСБ  та не має права на таку виплату, оскільки не звернувся протягом року після ДТП, не мають правового значення, оскільки предметом даного спору не була вимога про стягнення страхового відшкодування з МТСБУ.
Суд першої інстанції виключив із заявленої суми розмір регламентної виплати, оскільки належним відповідачем  у спорі про стягнення такої суми є МТСБУ. Проте, суд не вирішував питання про права та обов`язки останнього та не  робив висновки про необхідність стягнення цієї суми з МТСБУ, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині суперечать змісту рішення суду.
            Оскільки розмір шкоди перевищує суму, визначену ч. 2 ст. 9 Законом № 1961-ІV, а відповідно до ст. 1194 ЦК України у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування особа, яка завдала шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням ОСОБА_1 є належним відповідачем у даній справі та суд першої інстанції правильно вирішив питання щодо суми, яку зобов`язаний відшкодувати відповідач.
За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає за виключенням випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.
 
Постанова складена 19.07.2021.

Головуючий                                                                                     Л. Д. Махлай

Судді                                                                                                 О. В. Немировська

Т. І. Ящук