ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року	Львів	Справа № 500/850/21 пров. № А/857/9462/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                       Святецького В.В.
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року у справі №500/850/21 (головуючий суддя Баб`юк П.М., м. Тернопіль) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації, в якому просив: а)  визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком;
б) зобов`язати Управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги в сумі 9464,00 грн.
Рішенням від 01 квітня 2021 року Тернопільський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю. 
Визнав протиправними дії Управління соціального захисту населення Чортківської районної адміністрації щодо нарахування та виплати ОСОБА_1  щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році як особі з інвалідністю  ІІ групи внаслідок війни у розмірі, меншому ніж передбачено частиною 5 статті 13 Закону України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Зобов`язав Управління соціального захисту населення Чортківської районної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році як особі з інвалідністю  ІІ групи внаслідок війни відповідно до частини 5 статті 13 Закону України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.       
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня здійснює Міністерство соціальної політики відповідно до ст.20 Бюджетного кодексу Укарїни з метою виконання Порядку використання коштів державного бюджету на поточний рік як головний розпорядник коштів. Наведені повноваження передбачені п.п. 41 п.4 Положення Про Міністерство соціальної політики України.
Натомість управління соціального захисту Чортківської РДА здійснює перерахунок коштів щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у виділених розмірах на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії.
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.  
          На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 у 2020 році мав статус особи з інвалідністю ІІ групи та мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни та осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується посвідченням, виданим 18.12.2018 серії НОМЕР_1 та пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 .
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 16.12.2020, позивач є особою з інвалідністю ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни. Відповідно до попереднього посвідчення позивач мав ІІ групу інвалідності.
Позивач перебуває на обліку в Управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації  як отримувач щорічної разової допомоги до 5 травня.
Відповідач підтверджує, що позивачу перераховано кошти на виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році - 3640,00 грн.
Позивач 05.02.1021 звернувся до відповідача із заявою щодо виплати разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі, що складає вісім мінімальних пенсій за віком.
За результатами розгляду заяви Управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації листом від 05.02.2021 №09-02/343 заявнику відмовлено у виплаті такої допомоги в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.
Не погодившись з нарахуванням та виплатою щорічної разової грошової допомоги у меншому розмірі, ніж передбачено Законом №3551-XII, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року у справі 1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає  Конституції України, окреме положення пункту 26  розділу VI ,,Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України  у частині, яка передбачає, що норми і положення статей  12,  13,  14,  15  та  16 Закону України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII  (далі - Закон № 3551) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Таким чином, суд дійшов висновку, що з 27 лютого 2020 року приписи пункту 26  розділу VI Бюджетного кодексу України  у частині дії  статті 13 Закону України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та приписи статті  Закону України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"  у редакції п. 20  Розділу II Закону України ,,Про державний бюджет України на 2008 рік"  об`єктивно не можуть запроваджувати правил призначення та виплати допомоги до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни. Тому, з 27 лютого 2020 року у позивача виникло право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25 грудня 1998 року №367-XlV, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня особам з інвалідністю другої групи внаслідок війни вісім мінімальних пенсій за віком.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно із частиною другою  статті 95 Конституції України  виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.
Пунктом 3  статті 116 Конституції України  визначено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належить забезпечення проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.
Рішеннями Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011  та  від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012  підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.
Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає  Закон України ,,Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту" № 3551-XII.
01 січня 1999 року набрав чинності  Закон № 367-ХІV, яким  статтю 13 Закону № 3551-XII  доповнено частиною в такій редакції: ,,Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком".
Підпунктом «б» підпункту 2 пункту 20  розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI ,,Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України"  (далі - Закон № 107-VI) текст вказаної вище частини  статті 13 Закону № 3551-XII  викладено в новій редакції, відповідно до якої  щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.
Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008  зміни, внесені підпунктом «б» підпункту 2 пункту 20  розділу ІІ Закону № 107-VI, визнані неконституційними.
Протягом 2012-2014 років на підставі законів України про Державний бюджет України на відповідні роки норми і положення  статті 13 Закону № 3551-XII  застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини першої  статті 17 Закону № 3551-XII  фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього  Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.
Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначаються  БК України.
Згідно із підпунктом 5 пункту 63  розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII ,,Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин»  розділ VI ,,Прикінцеві та перехідні положення" БК України  доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей  12,  13,  14,  15  та  16 Закону № 3551-XII  застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Конституційний Суд України Рішенням від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020  визнав таким, що не відповідає  Конституції України  (є неконституційним), окреме положення пункту 26  розділу VI ,,Прикінцеві та перехідні положення" БК України  у частині, яка передбачає, що норми і положення статей  12,  13,  14,  15  та  16 Закону  №3551-XII  застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
При цьому Конституційний Суд України у пункті 2.2 мотивувальної частини вказаного  Рішення, посилаючись на положення свого Рішення від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008,  дійшов висновку про те, що  БК України  не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.
Таким чином, на час виникнення спірних відносин  Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020  відновлено дію частини п`ятої  статті 13 Закону № 3551-XII  у редакції  Закону № 367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.
Водночас Кабінет Міністрів України у Постанові № 112 установив, що у 2020 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої  Законом № 3551-XII, особам з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи здійснюється у розмірі 3640 грн (підпункт 1 пункту 1), тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено частиною п`ятою  статті 13 цього Закону.
Отже, на час виплати позивачу у 2020 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли  Закон № 3551-XII  і Постанова № 112.
Виходячи із визначених у частині четвертій  статті 7 КАС України  загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги  особам з інвалідністю внаслідок війни  у 2020 році слід застосовувати не Постанову № 112, а  Закон № 3551-XII, який має вищу юридичну силу.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що разова грошова допомога  до 5 травня у 2020 році повинна виплачуватися особам з інвалідністю внаслідок війни у розмірі, встановленому частиною п`ятою  статті 13 Закону № 3551-XII  у редакції  Закону № 367-ХІV.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 січня 2021 року у справі №440/2722/20 (Пз/9901/14/20), а відповідно до ч. 5  ст. 242 КАС України  суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини першої  статті 28 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV ,,Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Статтею 7 Закону України від 14 листопада 2019 року № 294-IX ,,Про Державний бюджет України на 2020 рік"  установлено у 2020 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2020 року - 1638 гривень.
Отже, з прийняттям  Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року №3-р/2020  розмір разової грошової допомоги до 5 травня особам з інвалідністю другої групи внаслідок війни - вісім мінімальних пенсій за віком у 2020 році становить 13104,00 грн. (1638,00 грн х 8). Сума недоотриманих позивачем коштів становить 9464,00 грн. Виплата позивачу в 2020 році разової грошової допомоги у сумі 3640 грн не відповідає  статті 12 Закону №3551-ХІІ  та свідчить про порушення його прав на отримання такої допомоги у належному розмірі.
Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про те, що Управління не проводить виплату разової грошової допомоги до 5 травня, а лише здійснює перерахування разової грошової допомоги ветеранам війни та особам, на яких поширюється дія  Законів України ,,Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту"  та ,,Про жертви нацистських переслідувань", колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1  ст.17-1 Закону №3551-XII щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених  статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.
Згідно з п.1 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року № 423, Мінсоцполітики є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, усиновлення та захисту прав дітей, запобігання насильству в сім`ї, протидії торгівлі людьми, відновлення прав осіб, депортованих за національною ознакою, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики щодо пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, соціального захисту ветеранів війни та осіб, на яких поширюється дія  Закону №3551-XII  в частині організації виплати їм разової грошової допомоги, соціальної та професійної адаптації військовослужбовців, які звільняються, осіб, звільнених з військової служби, у сфері здійснення державного нагляду та контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, у сфері здійснення державного контролю за додержанням вимог законодавства під час надання соціальної підтримки та з питань захисту прав дітей.
Підпунктом 41 п.4 вказаного Положення визначено, що Мінсоцполітики відповідно до покладених на нього завдань організовує виплату до 5 травня разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія  Закону №3551-XII.
Отже, Мінсоцполітики перераховує кошти регіональним органам соціального захисту населення, які розподіляють їх між районними органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, які здійснюють безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій, а тому управління соціального захисту населення за місцем проживання особи та центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат є органами, уповноваженими здійснювати виплату вказаної допомоги.

За наведеного правового регулювання суд першої інстанції зробив правильний висновок, що у спірних правовідносинах безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році позивачу здійснив відповідач як уповноважений на те орган. 

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були належні правові та фактичні підстави для висновку про протиправність дій Управління соціального захисту населення Чортківської районної адміністрації  щодо нарахування та виплати ОСОБА_1  щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році як особі з інвалідністю  ІІ групи внаслідок війни у розмірі, меншому ніж передбачено частиною 5 статті 13 Закону України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та відповідно для задоволення позову.

Наведені вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. 

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.     

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу  Управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року у справі №500/850/21 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 07.09.2021.