П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/8037/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гнап Д.Д.   
Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   
01 вересня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Іваненко Т.В.  Сторчака В. Ю. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіональною управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бялик Ю.О. про відкриття виконавчого провадження № 65942765 від 01.07.2021.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зокрема зазначено, що державний виконавець  при поверненні 01.07.2021 року виконавчого листа стягувачу, повинен був винести постанову про стягнення виконавчого збору відповідно до фактично стягнутої, на виконання рішення суду, суми з боржника, тобто лише з 6665,52 грн., однак, будь які постанови про стягнення виконавчого збору станом на 01.07.2021 року (дату повернення виконавчого листа) чи на наступний день не виносились.  
При цьому, на переконання апелянта, судом першої інстанції проігноровано ту обставину, що  постанова № 26558606 від 07.06.2011 винесена другим відділом ДВС у м.Хмельницькому Міністерства юстиції України (юридична особа, яка на даний час не існує), сума виконавчого збору 53405,77 грн. В той же час у виконавчому провадженні № 65942765 від 01.07.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору стягувачем є Другий відділ державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), і стягується інша сума 49920,19 грн.  
Крім того, апелянт вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Отже, якщо суд визнав постанову № 26558606 від 07,06.2011 року виконавчим документом, в такому випадку давно минув строк пред`явлення її до виконання, і суд першої інстанції зобов`язаний був визнати постанову про відкриття виконавчого провадження № 65942765 незаконною.
Безпідставним є на думку позивача і посилання суду першої інстанції на правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 0340/1792/18, оскільки у даній справі встановлені зовсім інші обставини. 
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 
Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
У відповідності до вимог ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання  не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що  рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 16.08.2010 у справі 2-4485/10 задоволено позов АТ "Укрсиббанк" до ОСОБА_1 та стягнуто з останнього заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11202826000 від 23.08.2007 в сумі 534057,71 грн. 
Рішення набрало законної сили 16.03.2011 року.
18.05.2011 другим міським відділом Хмельницького міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження № 26558606 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Укрсиббанк" заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11202826000 від 23.08.2007 в сумі 534057,71 грн. 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 17.05.2021 у виконавчому провадженні № 26558606 замінено первісного стягувача АТ "Укрсиббанк" на   ОСОБА_2  
01.07.2021 державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бялик Ю.О. прийнято постанову про заміну сторони виконавчого провадження                 № 26558606 з АТ "Укрсиббанк" на    ОСОБА_2 .  
В той же день державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бялик Ю.О. прийнято постанову у виконавчому провадженні № 26558606 про повернення виконавчого документа стягувачу ОСОБА_2 .
При цьому, у виконавчому листі 2-4485/10  вчинено  запис про залишок нестягнутої суми 527392,19 грн. та про стягнення виконавчого збору в сумі 3484,81 грн.  
Також, 01.07.2021 державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бялик Ю.О. відкрито виконавче провадження № 65942765 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому коштів в сумі 49920,19 грн. на підставі постанови № 26558606 від 07.06.2011 року про стягнення виконавчого збору в сумі 53405,77 грн.
Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що  спірна постанова винесена відповідачем на підставі та в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на території України.
До 05 жовтня 2016 року умови і порядок виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку визначав Закон України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон №606-XIV).
Відповідно до   статті 1 Закону №606-ХІV  виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб)-це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому   Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього   Закону   та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього   Закону   підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
За змістом частини першої ст.25 Закону №606-ХІV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим   Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Ч. 2 ст.25 Закону №606-ХІV передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.
Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові (ч.5 ст.25 Закону №606-ХІV).
За приписами частини першої  статті 27 Закону №606-ХІV  у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
У частині першій  статті 28 Закону №606-XIV закріплено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону   для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.
Згідно з частиною третьою статті 28 Закону № 606-XIV постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.
За правилами ч.4 ст. 28 Закону №606-XIV розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.
У разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті  47, пунктами 2 і 8 частини першої статті   49   цього   Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору (ч.6 ст. 28 Закону №606-XIV).
Ч.1 ст.23 Закону № 606-XIV унормовано, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання.
05 жовтня 2016 року набрав чинності  Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII   (далі - Закон №1404-VIII).
П. 5 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII  врегульовано, що відповідно до цього   Закону   підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів-постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.
Частинами першою та другою статті 11 Закону № 1404-VIII  визначено, що строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.
Відповідно до ч.1 та 2 ст.12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання (ч. 4  ст.12 Закону № 1404-VIII) .
В свою чергу, у Розділі XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404-VIII закріплено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим   Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
За приписами ч.5 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати   декларацію про доходи   та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому   статтею 27 цього Закону.
За визначенням наведеним у ч.1 ст. 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
За правилами ч.2 ст. 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому   Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього   Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом (ч.5  ст.27 Закону №1404-VIII).
Ч.6 ст.27 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Ч.3 ст. 40 Закону №1404-VIII встановлено, що  у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої   статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою   статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої   статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
За правилами пункту 6 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1404-VIII рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.
Згідно з пунктом 7 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим   Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим   Законом   виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Як вбачається зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги, позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору, насамперед, обґрунтовуючи це тим, що в межах виконавчого провадження №26558606 залишилася нестягнутою сума 527392,19 грн., а відтак підстави для стягнення  виконавчого збору відсутні. При цьому, ОСОБА_1 просив звернути увагу, що строк пред`явлення виконавчого документа (постанови від 07.06.2011 року № 26558606 вже закінчився.
Надаючи правову оцінку таким доводам апелянта, колегія суддів вказує на наступне.
У розмінні Закону № 1404-VIII  постанова про стягнення виконавчого збору є різновидом виконавчого документу, примусове виконання якого здійснюється з певними особливостями, обумовленими правовою природою виконавчого збору як плати за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.
Як з`ясовано під час апеляційного розгляду справи, постанова № 26558606 від 07.06.2011   прийнята до набрання чинності  Законом № 1404-VIII.
Таким чином, про стягнення виконавчого збору та його розмір державний виконавець мав би зазначити у постанові, яку приймав після закінчення строку для самостійного виконання рішення суду, за умови, що рішення не було виконано.
Аналогічним за змістом чином, як у  Законі № 1404-VIII, Законом № 606-XIV були врегульовані випадки, коли виконавчий збір за наслідками фактичного виконання у повному обсязі рішення суду з тих чи інших причин залишався не стягнутим.
Відповідно до частини шостої статті 28 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження з підстав передбачених, зокрема, пунктом 1 частини першої статті      47 (виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача), якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після закінчення такого виконавчого провадження зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.
Отже, як  Законом № 606-XIV, так і у Законі № 1404-VIII  передбачено, що нестягнута сума виконавчого збору у випадку повернення виконавчого документа стягувачу якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа, підлягає стягненню (продовжує стягуватися) в окремому виконавчому провадженні на підставі постанови про стягнення виконавчого збору.
Відмінність полягає у тому, що відповідно до Закону № 606-XIV   таку постанову державний виконавець виносить одночасно з початком примусового виконання рішення, яким є сплив строку для самостійного його виконання, тоді як відповідно до   Закону № 1404-VIII   така постанова виноситься після закінчення виконавчого провадження з указаних підстав.
Проте часткова зміна механізму стягнення виконавчого збору не означає, що у ситуації, що розглядається, коли тривалість основного виконавчого провадження перевищувала визначений у   законі строк пред`явлення постанови про стягнення виконавчого збору, остання не може бути пред`явлена до виконання через закінчення такого строку.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 23 Закону №606-XIV   та   статті 12 Закону №1404-VIII строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 27 травня 2021 року у справі №640/18626/20.
Як було зазначено вище, постановою державного виконавця від 18.05.2011 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-4485 від 28.04.2011, якою зокрема надано боржнику строк самостійно виконати виконавчий документ протягом 7-ми днів з моменту винесення постанови. У вказаному виконавчому документі, окрім іншого зазначено, що у разі ненадання боржником документально підтвердженого виконання виконавчого листа, буде розпочато його примусове виконання та стягнення з боржника виконавчого збору. 
В подальшому,  в зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 в добровільному порядку в установлений термін виконавчого листа №2-4485 від 28.04.2011, державним виконавцем розпочато примусове виконання судового рішення та 07.06.2011 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 53405,70 грн.
Враховуючи, що до набрання чинності Законом №1404-VIII постанова про стягнення виконавчого збору приймалася одночасно з початком примусового виконання рішення і виконувалася  за рахунок стягнутих із боржника грошових сум одночасно із задоволенням вимог стягувача в межах основного виконавчого провадження, постанова про стягнення виконавчого збору від  07.06.2011 є такою, що автоматично пред`явлена до виконання з дати її прийняття.
Отже, строк її пред`явлення до виконання був перерваний, у зв`язку з чим його початок після переривання у спірних правовідносинах необхідно обчислювати з моменту завершення виконавчого провадження та повернення виконавчого документу стягувачу без виконання.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі №320/6360/18, від 26.08.2020 у справі №360/4369/19, від 29.05.2020 у справі №826/7708/17.
З матеріалів справи вбачається, що 01.07.2021 за заявою стягувача державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII.
В той же день, державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №65942765 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).
Так,  спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій є Закон України "Про виконавче провадження".
Водночас, наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012  № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, яка розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.
Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена. 
Положення частини третьої статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.
Вказана правова норма кореспондується з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.
Так, пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5 передбачено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.
Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.
Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14, 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.
Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Отже, виведена в окреме виконавче провадження для подальшого виконання постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору згідно із пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом та відповідає вимогам, зазначеним у статті 4 цього Закону.  
Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи позивача з приводу того, що відповідач безпідставно самостійно змінив у оскаржуваній постанові стягувача і розмір стягнення та звертає увагу, що стягувач у даному виконавчому провадженні замінений на підставі ухвали суду про заміну сторони виконавчого провадження, а розмір виконавчого збору розрахований із суми, яка залишилась непогашеною на момент повернення виконавчого листа. 
Щодо незгоди апелянта з заміною  другого відділу ДВС у м.Хмельницькому на Другий відділ державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), останній є правонаступником органу, який прийняв до виконання виконавчий лист у справі 2-4485/10. 
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 273, 287, 304, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Іваненко Т.В.    Сторчак В. Ю.