Дата документу 31.08.2021 Справа № 323/650/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 323/650/21 
Провадження №22-ц/807/2685/21 
Головуючий в 1-й інстанції - Плечищева О.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

31 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.	
суддів:	Бєлки В.Ю., Онищенка Е.А., 	

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 21 квітня 2021 року, ухвалене у м. Оріхів (повний текст рішення складено 26 квітня 2021 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

 У березні 2021 року до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом звернулося ТОВ «Вердикт Капітал», в якому прохало стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 630029497 від 16.09.2013 року у розмірі 37814,43 грн., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2270,00 грн. та витрати на правову дорогу у розмірі 20000,00 грн. Позивач свої вимоги мотивував тим, що 16.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом акцептування Клієнтом публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Також 16.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк та ОСОБА_1 укладено Додаток до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка»). Відповідно до п. 1 зазначеного Додатку до Договору, на підставі Анкети-Заяви про Акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка», наданої Клієнту, Банк відкрив рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривні та випустив міжнародну платіжну карту DMCGold строком дії 2 (два) роки з моменту її випуску. Пунктом 2.1. Додатку до Договору встановлено, що ліміт відновлювальної кредитної лінії складає 75000,00 грн. Пунктом 2.2. Додатку до Договору визначено, що процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії складає 15,0% річних на торгові операції та операції зняття коштів. Відповідно до п. 2.3. Додатку до Договору, мінімальний платіж складає 7% від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією. Дата сплати обов`язкового мінімального платежу за кредитом - до 25 числа. За період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника за Кредитним договором в повному обсязі не погашена. Загальний розмір заборгованості станом на 12.11.2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 37814,43 грн. (тридцять сім тисяч вісімсот чотирнадцять гривень 43 копійки), з яких: нараховані 3% річних - 1412,22 грн.; втрати від інфляції - 2772,92 грн.; подвійна облікова ставка НБУ - 2862,04 грн.; заборгованість за кредитом (тілом кредиту) - 15675,06 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 3808,59 грн.; заборгованість з пені - 11283,60 грн.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 21 квітня 2021 року, в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1  про стягнення боргу за кредитним договором - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те що, договором укладеним між Банком та відповідачем було передбачене збільшення строку позовної давності до 10 років.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом акцептування Клієнтом публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

16.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк та ОСОБА_1 укладено Додаток до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка»).

Відповідно до п. 1 зазначеного Додатку до Договору, на підставі Анкети-Заяви про Акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка», наданої Клієнту, Банк відкрив рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривні та випустив міжнародну платіжну карту DMCGold строком дії 2 (два) роки з моменту її випуску.

Пунктом 2.1. Додатку до Договору встановлено, що ліміт відновлювальної кредитної лінії складає 75000,00 грн.

Пунктом 2.2. Додатку до Договору визначено, що процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії складає 15,0% річних на торгові операції та операції зняття коштів.

Відповідно до п. 2.3. Додатку до Договору, мінімальний платіж складає 7% від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією. Дата сплати обов`язкового мінімального платежу за кредитом - до 25 числа.

21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 630029497 від 16.09.2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником.

26 грудня 2016 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір факторингу № 209-1КІ/ВЕСТА, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА» а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 630029497 від 16.09.2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником.

16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір відступлення права вимоги № 16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 630029497 від 156.09.2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником.

У порушення умов укладеного між сторонами договору відповідач своїх зобов`язань за цим договором не виконав, що призвело до утворення заборгованості, яка за розрахунком станом на 12.11.2020 року складає 37814 грн. 43 коп., куди включено : 3% річних - 1412,22 грн.; втрати від інфляції - 2772,92 грн.; подвійна облікова ставка НБУ (пеня) - 2862,04 грн.; заборгованість за кредитом (тілом кредиту) - 15675,06 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 3808,59 грн.; заборгованість з пені - 11283,60 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що строк позовної давності на вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором сплинув у вересні 2019 року, а з позовом до суду ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» звернувся 12 березня 2021 року і вимог про поновлення цих строків не заявляв, що є підставою для застосування строків позовної давності і відмови у задоволенні позову.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За обставинами справи встановлено, що кредитний договір з відповідачем укладено 16 вересня 2013 року, строк дії договору обмежено строком дії кредитної картки - 2 роки, доказів перевипуску кредитної картки суду надано не було, тому строк дії договору закінчився 16 вересня 2015 року.

Позивач звернувся з даним позовом до суду 04 березня 2021 року.

Відповідач під час судового розгляду просив застосувати позовну давність та відмовити у позові.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом, передбаченим ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно кредитного договору строк виконання основного зобов`язання з повернення кредиту настав 16 вересня 2015. Отже позовна давність за вимогами спливла 16 вересня 2018 року, проте даний позов пред`явлений позивачем до суду лише 04 березня 2021 року, тобто з пропуском позовної давності, передбаченої статтею 257 ЦК України, про сплив якої заявлено відповідачем.

Відтак суд першої інстанції дійшов правильних висновків, щодо відмови у позові за спливом позовної давності.

У даній справі позивач, через звернення до суду з даним позовом після закінчення позовної давності, втратив право на отримання від відповідача у примусовому порядку за судовим рішенням суми кредиту з відповідними складовими, передбаченими умовами договору (проценти за користування кредитом, комісія, пеня, штрафи тощо).

У такому разі грошове зобов`язання відповідача хоча і не виконане, але відсутнє, а тому суд першої інстанції правильно відмовив у стягненні інфляційного збільшення від суми боргу та трьох процентів річних, які визначені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки судом установлено, що до основної вимоги про стягнення боргу строк позовної давності сплинув, що є підставою для відмови у позові, не можуть бути задоволені і позовні вимоги щодо стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних з огляду на те, що ці вимоги є похідними від основної вимоги, у задоволенні якої суд відмовив.

Щодо доводів апеляційної скарги про узгодження сторонами продовження строку позовної давності до 10 років, то слід зазначити наступне.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з тексту кредитного договору, він не містить застереження щодо збільшення строку позовної давності. Виходячи з вищевикладеного, суд апеляційної інстанції не приймає доводи позивача про те, що пункт 13.3 Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» є договором про збільшення позовної давності, оскільки він не підписаний відповідачем і таке твердження суперечить викладеній правовій позиції у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 21 квітня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 31 серпня 2021 року.

Головуючий, суддя-доповідач                                                С.В. Кухар

Судді:                                                                         В.Ю. Бєлка 

Е.А. Онищенко