ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5857/21 Справа № 190/612/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Митошоп В. М. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 30 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи Командування сухопутних військ Збройних сил України військова частина НОМЕР_2 , Комунальна лікувальна профілактична установ «Міська психіатрична лікарня № 7 міста Маріуполя», Комунальна установа «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької області про стягнення моральної шкоди у зв`язку із бездіяльністю з боку посадових осіб військової частини щодо ненаправлення у військово-лікарську комісію, яка призвела до смерті військовослужбовця, -

В С Т А Н О В И Л А : 

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи Командування сухопутних військ Збройних сил України військова частина НОМЕР_2 , Комунальна лікувальна профілактична установ «Міська психіатрична лікарня № 7 міста Маріуполя», Комунальна установа «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької області про стягнення моральної шкоди у зв`язку із бездіяльністю з боку посадових осіб військової частини щодо ненаправлення у військово-лікарську комісію, яка призвела до смерті військовослужбовця.
Позовні вимоги мотивовані тим, що  ОСОБА_2 був її чоловіком. За життя її чоловік працював машиністом електровозу 2 класу, кожен рік проходив медичний огляд для підтвердження придатності до спеціальності. Останній раз проходив медичний огляд у 2014 року, перед його мобілізацією на військову службу, за результатами якої чоловік був цілком здоровий, на обліку у психіатра та нарколога він не перебував, з 2011 по 2015 рік ОСОБА_2 не мав ніяких проблем із психікою. 31 січня 2015 року її чоловіка було мобілізовано на військову службу у Збройні сили України, перед тим, як його зарахувати до складу однієї з військових частин, він пройшов військово-лікарську комісію, якою його було визнано придатним до проходження військової служби. На підставі чого, відповідно до наказу від 19 березня 2015 року його зарахували до військової частині НОМЕР_1 (пп НОМЕР_3 ). В період несення військової служби ОСОБА_2 почав хворіти. Внаслідок чого відповідач направляв його до психіатричних цивільних лікарень та кожний раз після лікування чоловіку надавали відпустку, яку він проводив вдома. У медичних документах (епікризах) вказано, що з 25 травня 2015 року по 19 червня 2015 року ОСОБА_2 лікувався в Запорізькій обласній психіатричній лікарні з діагнозом: галлюцинаторний розлад (підгострий алкогольний галюциноз), з 27 червня 2015 року по 14 серпня 2015 року в тій же психіатричній лікарні з діагнозом: психотично галлюцинаторний розлад через вживання алкоголю (рецидив), з 26 вересня 2015 року по 23 жовтня 2015 в комунальній профілактичній установі «Міська психіатрична лікарня №7» м.Маріуполя, з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Після чергового лікування її чоловіка відправили у відпустку, ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер шляхом самогубства. Її чоловік ОСОБА_2 систематично зловживав спиртні напої, мав розлади психіки внаслідок вживання алкоголю, а тому вважає що при таких синдромах мав би бути визнаний непридатним до військової служби в мирний час. Проте військова частина направляли її чоловіка до психіатричних цивільних лікарень, замість того щоб направити його до військового госпіталю, тим самим зменшили шанси ОСОБА_2 отримати можливість бути визнаним непридатним до військової служби та звільненння його з лав Збройних сил України. Відповідно до епікризів ОСОБА_3 , останньому після лікування було рекомендовано спостереження у нарколога та направити на ВЛК. Проте, військова частина повністю проігннорувала рекомендації лікарів та замість цього надали останньому відпустку, в якій чоловік і здійснив самогубство.
Враховуючи викладене, позивачка просила визнати протиправною (незаконною) бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка виражена в тому, що військова частина НОМЕР_1 (пп НОМЕР_3 ) не направила на військово-лікарську комісію військовослужбовця ОСОБА_2 , який страждав на психічну хворобу, для вирішення питання щодо звільнення його за станом здоров`я, що призвело до смерті останнього шляхом самогубства; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (пп НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити моральну шкоду яку оцінює в 500000 грн., яка полягає у її внутрішніх (моральних) стражданнях.
Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..
Рішення суду мотивоване тим, що матеріали справи не місять належних доказів (рішення суду про встановлення бездіяльності органу, невиконання ними службових обов`язків, тощо) на підтвердження наявності (факту) протиправної бездіяльності відповідача у справі, відсутні докази причинного зв`язку між діями, рішеннями чи бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 та смертю солдата ОСОБА_3 , а наданий позивачкою Витяг з протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, згідно якого травма, яка призвела до смерті солдата ОСОБА_2 , одержана в результаті нещасного випадку, пов`язана з проходженням військової служби, не можна вважати належним доказом у розумінні ст. 77 ЦПК України, так як даний письмовий доказ не доводить факту протиправної бездіяльності відповідача, яка призвела до смерті військовослужбовця, та суперечить іншим зібраним по справі доказам. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що злочинна бездіяльність командування призвела до смерті її чоловіка. Крім того, апелянт зазначає, що відповідач повністю ігнорував рекомендації лікарів та замість того, щоб направити її чоловіка до військового госпіталю, направляв останнього до психіатричних цивільних лікарень, що вказує на недбалість з боку відповідача. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів на підтвердження наявності (факту) протиправної бездіяльності відповідача та доказів причинного зв`язку між діями, рішеннями чи бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 та смертю солдата ОСОБА_3 ...
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 14 серпня 1999 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб.
Згідно копії Сертифікатів про проходження профілактичного наркологічного огляду серії 12ЯЯШ №347405 від 17 жовтня 2011 року, серії АА №012401 від 08 жовтня 2013 року та Довідки КЗ « «П`ятихатська центральна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» №1801/19 від 15 листопада 2019 року ОСОБА_2 на обліку у лікаря нарколога не перебував, наркологічні протипоказаня не виявлено.
Згідно з копіями сертифікатів про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії 12ЯЯШ від 17 жовтня 2011 року, серії АА №002106 від 08 жовтня 2013 року та довідки КЗ « «П`ятихатська центральна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» №1800/19 від 15 листопада 2019 року ОСОБА_2 на обліку у лікаря психіатра не перебував, психіатрічних протипоказань для виконання робіт машиніста не виявлено.
Згідно копії довідки військо-лікарської комісії № 523 від 29 січня 2015 року, виданої П`ятихатським об`єднаним районним військовим комісаріатом Дніпропетровської області рядовий ОСОБА_2 придатний для проходження військової служби по мобілізації.
Встановлено, що 31 січня 2015 року ОСОБА_2 мобілізований на військову службу до Зройних сил України, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_4 від 30 січня 2015 року.
Згідно копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 49 від 10 березня 2015 року рядовий ОСОБА_2 з 10 березня 2015 року був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 на всі види забезпечення.
12 березня 2015 року рядовий ОСОБА_2 вибув для виконання заходів антитерористичної операції, що підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 50 від 11 березня 2015 року.
01 квітня 2015 року рядового ОСОБА_2 було допущено до вакантної посади водія - заправника автомобільного взводу підвозу пально - мастильних матеріалів роти матеріального забезпечення, що підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 67 від 01 квітня 2015 року.
20 липня 2015 року рядового ОСОБА_2 було призначено водієм - заправником автомобільного взводу підвозу пально - мастильних матеріалів групи матеріального забезпечення, що підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 162 від 20 липня 2015 року.
Згідно копії медичної характеристики виданої начальником медпункту ТПУ в/ч НОМЕР_5 військовослужбовець ОСОБА_2 26 вересня 2015 року звертався за медичною допомогою зі скаргами на головні болі, під час несення служби почав утікати за територію підрозділу, мотивуючи це тим, що його хочуть убити.
Відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 224 від 28 вересня 2015 року рядового ОСОБА_2 направлено на лікування до КЛПУ міської психіатричної лікарні № 7 м. Маріуполь.
З 25 травня 2015 року по 19 червня 2015 року ОСОБА_2 перебував на лікуванні в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради з діагнозом: галлюцинаторний розлад (підгострий алкогольний галюциноз), що підтверджується копією епікрізу.
З 27 червня 2015 року по 14 серпня 2015 року ОСОБА_2 перебував на лікуванні в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради з діагнозом: психотично галлюцинаторний розлад через вживання алкоголю (рецидив), що підтверджується копією епікрізу.
З 26 вересня 2015 року по 23 жовтня 2015 року ОСОБА_2 перебував на лікуванні в комунальній профілактичній установі «Міська психіатрична лікарня №7» м. Маріуполя з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, що підтверджується копією епікрізу.
24 жовтня 2015 року рядовий ОСОБА_2 повернувся з лікування в район проведення антитерористичної операції, що підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 247.
29 жовтня 2015 року солдат ОСОБА_2 убув у чергову відпустку, що підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 251 від 28 жовтня 2015 року.
Відповідно до копії відпускного квитка виданого військовою частиною НОМЕР_3 від 27 жовтня 2015 року №850/АТО солдат ОСОБА_4 звільнений у чергову відпустку, терміном на 28 днів з 29 жовтня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть.
Відповідно до акту судово-медичного дослідження №180 від 04 листопада 2015 року, виданого П`ятихатським міжрегіональним відділенням «Дніпропетровське обласне Бюро судово-медичної експертизи» смерть ОСОБА_2 настала в результаті навмисного самоушкодження шляхом повішення, на підставі чого видане лікарське (остаточне) свідоцтво про смерть №180 від 04 листопада 2015 року.
Згідно копії акту проведення службового розслідування смерть солдата ОСОБА_2 є такою, що не пов`язання з виконанням обов`язків військової служби.
Згідно копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 1284 від 22 грудня 2015 року смерть водія заправника автомобільного взводу підвозу пального і мастильних матеріалів групи матеріального забезпечення ОСОБА_2 не пов`язана з виконанням службових обов`язків з виконанням військової служби.
Відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01 листопада 2015 року №1 анульоване умовне найменування військової частини – польова пошта НОМЕР_3 та надано умовне найменування військової частини НОМЕР_1 .
Начальником медичної служби Командування Сухопутних військ Збройних сил України повідомлено ОСОБА_1 про те, що солдат ОСОБА_2 перебуваючи у військовій частині НОМЕР_1 став зловживати алкоголем, у зв`язку з чим двічі направлявся на лікування, встановлення причинного зв`язку захворювання з проходженням військової служби здійснюється штатними військово-лікарськими комісіями, для направлення військовослужбовця на проходження комісії необхідно подання військовослужбовцем рапорту на ім`я командира, оскільки відповідного рапорту ОСОБА_2 до безпосереднього командира не надходило, направлення на проходження ВЛК начальником медичної служби військової частини НОМЕР_1 не надавалось, що підтверджується копією листа №116/11/13631 від 01 жовтня 2018 року.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта №360 від 01 липня 2020 року ОСОБА_2 на момент його призову на військову службу (січень 2015 року) будь-яким тимчасовим психічним розладом не страждав, в період його перебування на військовій службі, зокрема в період травня-початку жовтня 2015 року, виявляв наявність гострих переважно галюцинаторно-маячних психотичних розладів (згідно з МКХ-10:F23.3), зазначені психічні порушення мали психогенно-інтоксикаційне походження, в матеріалах відсутні дані про психічні розлади на 03 листопада 2015 року, що могли б стати стати причиною самогубства.
Відповідно до Витягу з протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 84 від 25 лютого 2021 року травма солдата за призовом ОСОБА_2 , 1978 року народження «Механічна асфіксія. Здавлення органів шиї петлею при повішанні», яка призвела до смерті, що підтверджено медичними та військово-обліковими документами, лікарським свідоцтвом про смерть від 04 листопада 2015 року № 180, актом судово-медичного дослідження від 03 листопада 2015 року № 180, свідоцтвом про смерть від 14 січня 2016 року серії НОМЕР_6 – травма, яка призвела до смерті, одержана в результаті нещасного випадку, так пов`язана з проходженням військової служби.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи стаття 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки матеріали справи не місять належних доказів на підтвердження факту протиправної бездіяльності відповідача у справі, доказів причинного зв`язку між діями, рішеннями чи бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 та смертю солдата ОСОБА_3 ..
Доводи апелянта в скарзі про те, що злочинна бездіяльність командування призвела до смерті її чоловіка, а також те, що відповідач повністю ігнорував рекомендації лікарів та замість того, щоб направити її чоловіка до військового госпіталю, направляв останнього до психіатричних цивільних лікарень, що вказує на недбалість з боку відповідача, - колегія суддів вважає безпідставними, необґрунтованими, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі. Позивачкою ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було надано належних та допустимих доказів, які б вказували та підтвердили факт протиправної бездіяльності відповідача та причинного зв`язку між діями, рішеннями чи бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 та смертю солдата ОСОБА_3 ..
Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко