ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1557/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/1536/21 Категорія: 304080000 	Романенко В. А. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       07 вересня 2021 року Черкаський апеляційний суд  в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.
       
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Моторно (транспортне) страхове бюро України 
третя особа: ОСОБА_2 ;
особа, яка подає апеляційну скаргу – позивач ОСОБА_3 

розглянувши у м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 червня 2021 року, постановленого під головуванням судді Романенко В.А. у Соснівському районному суді м. Черкаси 15.06. 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторно (транспортного) страхового бюро України, третя особа: ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, -
в с т а н о в и в :

 
       15.02.2021 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся в суд з позовом до Моторно (транспортного) страхового бюро України, третя особа: ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, посилаючись на те, що 31.08.2020 року відбулося дорожньо – транспортна пригода за участю ТЗ BA3-210930-20 д. н. з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та Geely МК д.н.з. НОМЕР_2 , власником якої є ОСОБА_1 . 
Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.09.2020 року у справі № 712/8615/20 винним у вище вказаній дорожньо – транспортній пригоді визнано ОСОБА_2 .
Відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо – транспортної пригоди не була застрахована згідно полісу ОСЦПВ. У зв`язку з чим ОСОБА_4 , як представник власника транспортного засобу та фактичний володілець транспортного засобу за дорученням з правом отримання страхового відшкодування, звернулася в МТСБУ з повідомленням про дорожньо – транспортну пригоду та заявою на виплату страхового відшкодування. 
У зв`язку з тим, що пошкоджений транспортний засіб був застрахований за програмою «легке КАСКО» у ПрАТ «СГ «ТАС», ОСОБА_4 16.09.2020 року отримала частково суму матеріального збитку в розмірі 6449,08 грн. 
Листом від 03.12.2020 року МТСБУ повідомило, що оцінили вартість матеріального збитку в розмірі, в якому виплатила і ПрАТ «СГ «ТАС» за програмою «легке КАСКО» в сумі 6449,08 грн., заявивши, що страхове відшкодування виплачено в повному розмірі. При цьому, жодної експертизи щодо оцінки матеріального збитку проведено не було, згода на не проведення такої експертизи позивачем не надавалася.
30.12.2020 року виконаний відновлювальний ремонт транспортного засобу за 13810 грн., з них 740 грн. вартість складників, які підлягали заміні, а 13070 грн. вартість робіт та матеріалів. Акт виконаних робіт з квитанцією надіслано в МТСБУ.
14.01.2021 року направлена вимога на адресу МТСБУ про відшкодування частини шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування, та надана копія документів, на підставі яких здійснена оцінка розміру завданої шкоди.
Листом від 26.01.2021 року МТСБУ фактично відмовили у розгляді вимоги, оскільки надали попередній лист про відмову, не розглянувши питання щодо надання документів, на підставі яких здійснена оцінка розміру завданої шкоди.
Позивач ОСОБА_1 вважає такі дії МТСБУ протиправними, а страхове відшкодування в розмірі 6642,92 грн. таким, що підлягає стягненню.
Позивач вважає, що МТСБУ зобов`язано відшкодувати шкоду в наступному розмірі: 13810 грн. (вартість відновлювального ремонту ТЗ) - 6649,08 грн. (сума коштів виплачених AT «СГ «ТАС») - 740 грн. х 0,7 (максимальний можливий розмір зносу на складники, які підлягають заміні, та який вже сплачений винною в дорожнь- транспортній пригоді особою) = 6642,92 грн.
МТСБУ здійснило внутрішній розрахунок, за яким розмір збитків відповідає розміру суми виплаченої AT «СГ «ТАС» 6649,08 грн., але позивач ОСОБА_1 не надавав згоди на не проведення експертизи, що вказує на пряме порушення вимог закону працівниками МТСБУ, вважає позивач.
Представником позивача були надані Акт виконаних робіт та прибутковий касовий ордер, які підтверджують реальну вартість відновлювального ремонту транспортного засобу.
У зв`язку з вище викладеним, ОСОБА_1 просить стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України (ідентифікаційний код 21647131; місце реєстрації: м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) 6642,92 грн. страхового відшкодування. Судові витрати покласти на відповідача.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Моторно (транспортного) страхового бюро України, третя особа: ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування залишено без задоволення.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Скаржник не погоджується із висновком суду, так як суд вказав у рішенні, що позивачем та його представником не надано доказів, які б підтверджували причинно-наслідковий зв`язок між дорожньо-транспортною пригодою та виконаними роботами по відновленню транспортного засобу згідно акту від 30.12.2020 року. 
В апеляційній скарзі вказується, що суд не застосував норму права, яка підлягає застосуванню, а саме : ст. 41.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Так, за ст. 41.3 вище вказаного Закону, МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. В таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування.
В апеляційній скарзі скаржник зазначається, що факт стосовно наявності чи відсутності оцінки експертизи, то вказана оцінка/експертиза ніяким чином не підтверджує причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями винної в дорожньо – транспортній пригоді особи та розміром шкоди, а може дати попередню оцінку вартості матеріального збитку чи відновлювального ремонту.
У зв`язку з тим, що проведений відновлювальний ремонт транспортного засобу, і саме реальні витрати на проведення цього ремонту вказують вартість збитку, то на даному етапі, скаржник не вбачає доцільності такої оцінки/експертизи.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Юрченко В.О. просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.06.2021 року по справі № 712/1536/21 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Судові витрати покласти на відповідача. 
04 серпня 2021 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника Моторно (транспортного) страхового бюро України - П.В. Гусєва надійшов відзив на апеляційну скаргу.
У відзиві вказується, що ознайомившись із апеляційною скаргою, відповідач не погоджується з викладеними обставинами справи, так як вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
Представник відповідача у відзиві зазначає, що МТСБУ повинно відшкодувати шкоду оцінену в порядку Закону № 1961- IV та «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а в свою чергу, позивач не надав таких доказів в розумінні вказаного закону.
У відзиві представник відповідача посилається, позивач намагається отримати регламенту виплату без надання доказів оцінки пошкоджень транспортного засобу та, не надаючи докази того, чому АТ «СГ «ТАС» в повному обсязі не покрило витрати позивача, хоча в позовній заяві зазначає про існування договору страхування та часткової виплати страхового відшкодування за даним договором.
Отже, представник відповідача вважає, що суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, у зв`язку з ненаданням доказів оцінки пошкоджень транспортного засобу.
У відзиві представник Моторно (транспортного) страхового бюро України - П.В. Гусєв просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.06.2021 року по справі № 712/1536/21.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідності призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц). 
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження  без участі  сторін згідно вимог процесуального законодавства.
Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи та обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.
Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, дійшовши висновку, що ні позивачем, ні його представником суду не було надано страховий поліс «Легке КАСКО» АТ «СГ «ТАС» та документи, які були підставою для розрахунку та виплати страхового відшкодування (огляд, заяву на виплату страхового відшкодування, калькуляцію та інші), яке було виплачено АТ «СГ «ТАС» позивачу у розмірі 6449,08 грн. Також судом першої інстанції послався, що позивачем та його представником не надано доказів, які б підтверджували причинно-наслідковий зв`язок між дорожньо-транспортною пригодою та виконаними роботами по відновленню транспортного засобу згідно акту № 38 від 30.12.2020 року.
За таких обставин, районний суд прийшов до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону, тому відсутні підстави для скасування рішення суду, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 31.08.2020 року відбулась дорожньо – транспортна пригода за участю транспортних засобів BA3-210930-20 д. н. з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та Geely МК д.н.з. НОМЕР_2 , власником якої є ОСОБА_1 . 
Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.09.2020 року у справі № 712/8615/20 визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн.
Відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо – транспортної пригоди не була застрахована згідно полісу ОСЦПВ.
У зв`язку з тим, що пошкоджений транспортний засіб , був застрахований за програмою «легке КАСКО» у ПрАТ «СГ «ТАС», водій ОСОБА_4 , яка керувала транспортним засобом під час дорожньо – транспортної пригоди, 16.09.2020 року отримала суму матеріального збитку в розмірі 6449,08 грн.
30.12.2020 року був виконаний відновлювальний ремонт транспортного засобу за 13810 грн., з них 740 грн. вартість складників, які підлягали заміні, а 13070 грн. - вартість робіт та матеріалів. Акт виконаних робіт з квитанцією надіслано в МТСБУ.
ОСОБА_4 , як представник власника технічного засобу та фактичний володілець транспортного засобу за дорученням з правом отримання страхового відшкодування, звернулася до МТСБУ з повідомленням про дорожньо – транспортну пригоду та заявою на виплату страхового відшкодування. 
Листом від 03.12.2020 року МТСБУ повідомляється, що МТСБУ оцінили вартість матеріального збитку в розмірі, в якому виплатила страхове відшкодування і ПрАТ «СГ «ТАС» за програмою «легке КАСКО» в сумі 6449,08 грн. і заявили, що страхове відшкодування виплачено в повному розмірі. 
14.01.2021 року ОСОБА_4 направлена вимога на адресу МТСБУ про відшкодування частини шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування, та надана копія документів, на підставі яких здійснена оцінка розміру завданої шкоди.
Листом від 26.01.2021 року МТСБУ відмовили у розгляді вимоги та зазначили, що відповідно до наданих документів, АТ «СГ «ТАС» відшкодувало вартість матеріального збитку в повному обсязі. 
Згідно з пунктом 41.3. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. В таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування.
МТСБУ не має правових підстав для виплати відшкодування з фонду захисту потерпілих.
Відповідно до акту виконаних робіт № 38 від 30.12.2020 року вартість відновлювального ремонту Geely МК д.н.з. НОМЕР_2 складає 13810 грн.
Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров?ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. 
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров?ю, майну третьої особи.
Порядок регламентних виплат з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ встановлений ст. 41 вище вказаного Закону.
       Підпунктом «а» пункту 41.1 Закону № 1961-IV визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
З аналізу вказаних норм Закону слідує, що МТСБУ відшкодовує шкоду, завдану забезпеченому транспортному засобу власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов?язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За положеннями частини другої статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов?язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.
Згідно з частиною 4 статті 8 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна у випадках її обов?язкового проведення, зазначених у статті 7 цього Закону, виконана суб1єктами, які не є суб1єктами оціночної діяльності, визнається недійсною.
Відповідно до частини 3 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов?язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції автомобіль Geely МК д.н.з. НОМЕР_2 застрахований за програмою «легке КАСКО» у ПрАТ «СГ «ТАС».
Так, відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).
Статтею 22.1 Закону № 1961-IV передбачено, що в разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо – транспортної пригоди життю, здоров?ю, майну третьої особи.
У зв?язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов?язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону №1961-IV).
Згідно з п. 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, вартість відновлюваного ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.
Відповідно до пункту 2.4 указаної методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазначає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Згідно з п. 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації.
Статтею 29 та пунктом 32.7 статті 32 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв?язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов?язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
За змістом абзацу 2 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Отже, виконання обов?язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до пункту 41.3. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування.
ОСОБА_1 із заявою до АТ «СГ «ТАС» про відшкодування страхового відшкодування у розмірі 6642,92 грн. не звертався.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції вірно вказав, що ні позивачем, ні його представником не надано суду страховий поліс «легке КАСКО» АТ «СГ «ТАС» та документів, які були б підставою для розрахунку та виплати страхового відшкодування (огляд, заяву на виплату страхового відшкодування, калькуляцію та інші), яке було виплачено АТ «СГ «ТАС» позивачу у розмірі 6449,08 грн. з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України.
При цьому, належність доказів – правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.
Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи згідно ст.76 ЦПК України.
В цілому, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем та його представником не надано доказів, які б підтверджували причинно-наслідковий зв?язок між дорожньо-транспортною пригодою та виконаними роботами по відновленню транспортного засобу відповідно до акту № 38 від 30.12.2020 року, що підтверджується матеріалами справи з чим і погоджується колегія суддів апеляційного суду.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції виконав свій обов`язок, визначений законом, повно, всебічно й об`єктивно з`ясував усі обставини справи та надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги, які значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, не свідчать про неправильне застосування районним судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права, тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
В цілому ж доводи апеляційної скарги є аналогічними тим доводами, які були викладені стороною в позовній заяві і запереченнях та перевірялися судом першої інстанції під час розгляду спору між сторонами, яким дано належну оцінку судом першої інстанції.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Устименко проти України", "Рябих проти Російської Федерації", "Нелюбін проти Російської Федерації"), які з огляду на положення статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох поглядів на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги, які не спростовують висновків суду, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.
З вищевикладеного вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції за доводів апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторно (транспортного) страхового бюро України, третя особа: ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно – процесуальним законодавством.
Повний текст постанови складений 16.09.2021 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко