ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/6317/20                                        Головуючий суддя І інстанції Омельченко К. О.
Провадження № 33/818/119/21                                Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       
01 вересня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – адвоката Катріч М.М., а також потерпілого ОСОБА_1 та його представника - адвоката Нікольського О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 липня 2020 року стосовно ОСОБА_2 , - 

в с т а н о в и в:

Цією постановою 
ОСОБА_2 , 1964 року народження, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , -

- визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративні стягнення:
- за ст. 124 КУпАП – штраф у розмірі 340 грн.;
- за ст. 122-4 КУпАП – штраф у розмірі 255 грн.;
- за ч.1 ст. 130 КУпАП – штраф у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Відповідно до ст. 36 КУпАП остаточно накладено на ОСОБА_2 адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа скоєних, у виді штрафу на користь держави у розмірі 10200 грн. із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
       Також з ОСОБА_2 стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн.
Постановою встановлено, що 22.04.2020 року о 17-45 год. ОСОБА_2 по вул. Клочківській поблизу будинку 222 у м. Харкові, керував транспортним засобом Volkswagen Passat д.н. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів, рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на автомобіль Lexus RX200T д.н. НОМЕР_2 , який стояв позаду під керуванням водія ОСОБА_1 , від чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Після чого ОСОБА_2 поїхав з місця ДТП, що спричинило необхідність проведення оперативно-розшукових заходів працівниками поліції. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 та в Закладі охорони здоров`я КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги пункту 2.5, підпункту «а» пункту 2.10, пункту 10.9 Правил дорожнього руху, якими передбачено:
пункт 2.5 водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
підпункт «а» пункту 2.10 - у разі причетності додорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;
пункт 10.9 - під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив судову постанову скасувати, а провадження у справі за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП у зв`язку із скасуванням акту, який встановлював адміністративну відповідальність, а якщо суд дійде висновку, що застосування вказаної норми неможливо то просив скасувати судову постанову в частині рішення за ч.1 ст. 130 КУпАп та направити на розгляд у відповідний орган, а саме до Дергачівського районного суду Харківської області. Також просив судову постанову в частині притягнення його до відповідальності за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП скасувати на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Посилається на те, що суд першої інстанції розглянув справу без його участі, не взявши до уваги його заяву про відкладення судового розгляду у зв`язку із хворобою. Вказує, що він не керував автомобілем, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження саме його керування транспортним засобом. Вважає, що на час складання протоколу були внесені зміни до законодавства України та ч.1 ст. 130 КУпАП не передбачала відповідальності за керування у стані алкогольного сп`яніння або відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Вказує, що безпосередньо після, нібито, скоєного ДТП схема місця ДТП не складалась, а свідки не залучались, а також стверджує, що ОСОБА_1 покинув місце пригоди, чим скоїв відповідне правопорушення. Не додано до матеріалів справи фото пошкоджень автомобілів, а в схемі місця ДТП ці пошкодження не деталізовані. Потерпіли ОСОБА_1 не надав до суду підтверджень щодо пошкоджень його автомобіля та не висував вимог щодо відшкодування матеріальних збитків стосовно відновлення його автомобіля, що, на думку апелянта, підтверджує те, що будь-яких пошкоджень автомобіля ОСОБА_1 не було взагалі. Посилається на те, що протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП складений працівником поліції з порушеннями, а саме посилається на розбіжності у місці скоєння правопорушення, оскільки ДТП, начебто, була скоєна на вул. Клочківській, а протоколи складались на Малоданилівському шляху, тобто де саме керував ОСОБА_2 з ознаками алкогольного сп`яніння.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Катріч М.М. повідомила, що ОСОБА_2 повідомлений про час та місце розгляду справи, однак не виявив бажання приймати у ньому участі та узгодив свою позицію із захисником.
Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268 а 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_2 без його участі за участю його захисника.

       Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи захисника Катріч М.М., яка підтримала свою апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення потерпілого та його представника щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_2 у скоєнні правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП.
       Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості у скоєнні адміністративних правопорушень. 
       Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.
       Зокрема, відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 280386 від 22.04.2020 року (арк. 1), ОСОБА_2 керував транспортним засобом по вул. Клочківська, навпроти буд. № 222, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на інший транспортний засіб, під керуванням ОСОБА_1 , який стояв позаду. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 281541 (арк. 2), ОСОБА_2 керуючи автомобілем по вул. Клочківській, 222, здійснив зіткнення з автомобілем, під керуванням ОСОБА_1 , та поїхав з місця ДТП, що спричинило необхідність проведення оперативно-розшукових заходів працівниками поліції.
Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 281542 (арк. 10), ОСОБА_2 керував автомобілем по вул. Клочківській у м. Харкові з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку в присутності двох свідків відмовився як за допомогою пристрою «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, на якому він рухався та і в медичному закладі КНП ХОР «ОНД» у відповідного лікаря фахівця.
Слід зауважити, що будь-яких заперечень щодо відомостей, які зазначені в протоколах працівником поліції, ОСОБА_2 ані в протоколах, ані в окремих поясненнях не зазначив. 
Поряд з цим, в матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_2 (арк. 19) з відомостей якого вбачається, що протоколи складались у присутності ОСОБА_2 .
Крім того, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (арк. 15-16), ОСОБА_2 відмовився від підписання протоколів та ознайомлення з ними. 
Про відмову ОСОБА_2 ознайомитись з протоколом та отримати копію міститься відповідний запис працівника поліції у протоколах.
       Належить взяти до уваги те, що ці протоколи про адміністративні правопорушення складені уповноваженими державою особами і дії службових осіб, що їх складали, в порядку передбаченому чинним законодавством України ОСОБА_2 не оскаржувалися, що унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.        
       Крім того, з відеозапису об`єктивно вбачається, що разом з ОСОБА_2 у автомобілі не було будь-яких осіб, а сам ОСОБА_5 перебував на водійському сидінні. Безпосередньо ОСОБА_2 під час спілкування з працівниками поліції не повідомляв хто саме, якщо не він, керував транспортним засобом, а тому такі твердження ОСОБА_2 суд розцінює як обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності.
Крім того, безпосередній свідок – потерпілий ОСОБА_1 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції зазначив, що на вул. Клочківській біля буд 222 з його автомобілем здійснив зіткнення автомобіль, яким керував ОСОБА_2 . Після зіткнення він одразу викликав працівників поліції і залишився на місці пригоди, а інший учасник ДТП зник. Після того, як працівниками поліції було виявлено автомобіль під керуванням ОСОБА_2 , потерпілий впізнав, що саме цей автомобіль здійснив зіткнення з його автомобілем за характерними пошкодженнями цього автомобіля. Також, потерпілий повідомив, що страхова компанія, в якій був застрахований ОСОБА_2 , виплатила йому відшкодування механічних пошкоджень його автомобіля, завданих внаслідок скоєння ОСОБА_2 дорожньо-транспортної пригоди.
Отже, факт того, що страхова компанія виплатила потерпілому ОСОБА_1 відшкодування пошкоджень автомобіля, обумовлює відсутність у останнього вимог відшкодування завданої шкоди до ОСОБА_2 , а також підтверджує той факт, що саме автомобіль під керуванням ОСОБА_2 скоїв зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_1 .
Тому твердження апелянта щодо відсутності вимог щодо відшкодування шкоди з боку потерпілого а також те, що він не вчиняв ДТП з іншими автомобілями є необґрунтованими.
Крім того, з відомостей протоколів про адміністративні правопорушення вбачається, що вони складені не за місце події (вул. Клочківська, 222), а на Малоданилівському шосе 158.
Цей факт обумовлений тим, що ОСОБА_2 після вчинення дорожньо-транспортної пригоди зник з місця події і завдяки оперативно-розшуковим діям працівників поліції був виявлений лише на Малоданилівському шосе, що спростовує твердження апелянтів стосовно незаконності дій працівників поліції, які складали протоколи не на місці пригоди, а в іншому місці.
Крім того, відповідно до відомостей відеозапису, об`єктивно вбачається, що за кермом автомобіля перебував саме ОСОБА_2 з наявними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме порушення мови та координації руху, що обумовило працівника поліції вимагати від нього пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Також з відеозапису вбачається, що у присутності двох свідків, в якості яких були залучені сторонні особи, працівник поліції запропонував ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки, а також у медичному закладі, від чого ОСОБА_2 відмовився.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції допитаний в якості свідка ОСОБА_6 , який повідомлений про кримінальну відповідальність за введення суд в оману пояснив, що він дійсно був зупинений працівниками поліції у 2020 році та залучений ними в якості свідка для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння. Він добровільно погодився. На його думку працівники поліції діяли неупереджено та без будь-яких порушень законодавства. Повідомив, що саме він власноручно надавав письмові пояснення працівникам поліції після того як в його присутності особа, яку зупинили працівники поліції відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, а також у медичному закладі. Крім того, пояснив, що від особи, яку зупинили працівники поліції було чути характерний запах алкоголю, з чого він зробив висновок, що особа перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Поряд з цим, в суді першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_7 , який повідомлений про кримінальну відповідальність за введення суд в оману пояснив, що 22.04.2020 року точного часу він не пам`ятає, його зупинили на мосту між м. Харків та М. Данилівкою та попросили бути присутнім при освідуванні водія автомобіля Volkswagen Passat спочатку за допомогою Драгера, а потім у Закладі охорони здоров`я, на що останній відмовився. Він особисто бачив, що цей громадянин не міг нормально розмовляти та від нього було чути запах алкоголю, він фактично не стояв на ногах. В автомобілі були розкидані пусті та повні пляшки від алкоголю. Потім він підписав протокол, надав пояснення та поїхав. Разом з ним був ще один свідок, який все чув, оскільки працівники поліції декілька разів пропонували водію Volkswagen Passat пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння.
Оскільки з відеозапису вбачається, що свідки дійсно були присутні на місці пригоди, суд апеляційної інстанції вважає такі пояснення об`єктивними, а тому приймає їх до уваги.
Також, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції був допитаний в якості свідка працівник поліції ОСОБА_8 , який складав протокол стосовно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130 КУпАП, який повідомлений про кримінальну відповідальність за введення суд в оману пояснив, що був отриманий виклик на службовий планшет про подію ДТП. Перебували на той час на пр. Л. Свободи та виїхали у бік вул. Клочківської. Під час руху його напарник по телефону спілкувався із потерпілим, який повідомив, що особа, яка вчинила зіткнення намагається зникнути з місця події. На вулиці Клочківській виявили автомобіль під керуванням ОСОБА_2 та намагались його зупинити шляхом увімкнення проблискових маячків та гучномовця. Автомобіль не зупинявся. Переслідували автомобіль під керуванням ОСОБА_2 тривалий час і зупинилося це авто лише на виїзді з міста Харкова у напрямку с. мала Данилівка на мосту через окружну дорогу. Підійшовши до автомобіля свідок побачив, що в автомобілі крім водія – ОСОБА_2 , нікого не було. Пояснити працівникам поліції нічого не міг, оскільки мав незрозумілу мову, а також хитку ходу. Також свідок пояснив, що він складав протокол за ст. 130 КУпАП, а інші працівники поліції – Касумов та Єрьоменко складали протокол стосовно ОСОБА_2 за іншою статтею та оформляли матеріали справи. Також пояснив, що саме він відібрав пояснення у свідка ОСОБА_3 . Зазначив, що упередженого ставлення до ОСОБА_2 у нього не було, а він лише виконував свої посадові обов`язки та не порушував вимоги закону.
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції ставиться критично до тверджень захисника Катріч М.М. стосовно того, що свідки перебували на значній відстані від ОСОБА_2 та не могли чути запах алкоголю з його порожнини рота, оскільки працівники поліції склали протокол стосовно ОСОБА_2 за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому наявність або відсутність запаху алкоголю з порожнини рота не спростовує факту відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Захисник також вказувала, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 у скоєнні адміністративних правопорушень, проте матеріал справи містять достатню кількість доказів, які походять з різних джерел на підтвердження вини ОСОБА_2 у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому такі твердження суд апеляційної інстанції розцінює як суб`єктивні припущення, а тому вони є необґрунтованими та не відповідають дійсності.
Отже, твердження ОСОБА_2 та його захисника про те, що за кермом автомобіля знаходилася інша особа є надуманим та таким, що не відповідають дійсності, оскільки з відеозапису вбачається, що під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_2 , перебуваючи за кермом автомобілю, не повідомляв останнім про те, що автомобілем керувала інша особа, а показання свідка ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_1 свідчать про те, що за кермом автомобіля до скоєння та під час скоєння ДТП перебував саме ОСОБА_2 , а тому суд апеляційної інстанції вважає їх послідовними, та такими, що не протирічать та доповнюють один одне, а тому заслуговують на увагу. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що за кермом автомобіля «Фольцваген» до скоєння, під час скоєнні та після скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував саме ОСОБА_2 , а такі доводи апеляційний суд розцінює як обраний спосіб захисту та уникнення відповідальності.
Поряд з цим, апелянт зазначає, що схема місця ДТП складалась працівниками поліції з порушеннями вимог чинного законодавства та без його участі.
Однак, відповідно до відомостей цієї схеми вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від підпису цієї схема, а причину відмови не зазначив, а дії працівника поліції, який складв цю схему ОСОБА_2 не оскаржував. Також, цю схему підписав потерпілий ОСОБА_1 та свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які надавали свої письмові пояснення з цього приводу, а тому у суду апеляційної інстанції не викликає сумнівів щодо достовірності відомостей зафіксованих у цій схемі. 
Крім того, відповідно до розписки ОСОБА_9 (арк. 18) вбачається, що він взяв на себе керування транспортним засобом, що підтверджує відсторонення ОСОБА_2 від керування транспортними засобами.
       Також в матеріалах справи наявне направлення на огляд водія транспортного засобу (арк. 12), що свідчить про виконання працівниками поліції вимог п.8 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
       Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема – пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави. 
Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та його розгляду судом першої інстанції, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_2 п.п. 10.9, 2.10А, 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст.ст. 122-4, 124 та ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.07.2020 року, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                С.К. Шабельніков