ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/14401/20	Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М. 	
Провадження № 22-ц/817/318/21 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія -  304090000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Бершадська Г.В. 
суддів -  Ходоровський М. В., Шевчук Г. М., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
апелянта ОСОБА_1 , її представника  ОСОБА_2 та представника АТ КБ “ПриватБанк” - Панькова О.П. 

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі апеляційні скарги акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” і ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2020 року (ухвалене суддею Сташків Н.М., повний текст якого складено 23 грудня 2020 року) у цивільній справі № 607/14401/20 за позовом акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 квітня 2012 року в розмірі 29 491,14 грн. 
       Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 17 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. На підставі укладеного договору банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, передбаченому п. 2.1.12.7 Умов та правил надання банківських послуг. Згідно з пунктами 1.6.1., 1.6.2. цих умов банк має право в односторонньому порядку змінювати розмір відсоткової ставки за кредитом. Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості станом на 02 червня 2020 року розмір заборгованості відповідача складає 29 491,14 грн., у тому числі: 20 436,22 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9054,92 грн. – заборгованість за простроченими відсотками.
       Посилаючись на наведене, позивач просив задовольнити позов.
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23 грудня 2020 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 17 квітня 2012 року у розмірі 20436,22 грн та 2102,00 грн сплаченого судового збору.
       Не погоджуючись з рішенням суду сторони звернулись з апеляційними скаргами.
       В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами скасувати та постановити нове рішення, яким вказані вимоги задовольнити повністю посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі та з порушенням судом норм матеріального і процесуального права.
       Апелянт зазначив, що підписанням заяви-анкети відповідач погодилась з приєднанням до умов та правил надання банківських послуг та з тим, що зміни до умов та правил вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що 13 червня 2019 року відповідач підписала Паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено умови кредитування, а саме розмір процентної ставки за користування коштами поза межами пільгового періоду та при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту (подвійна процентна ставка), а також штраф за порушення строків платежів. Вказує, що відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий , судово-економічна експертиза по справі не призначалась, тому розмір заборгованості по процентах є доведеним.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині стягнення з неї грошових коштів скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
       Апелянт зазначила, що 12 та 13 червня 2019 року вона переказів з власної карти не проводила і не давала згоди у вигляді СМС підтвердження чи за допомогою авторизації у додатку на переказ коштів у розмірі, якого у неї на рахунку не було. На той час у неї був встановлений нульовий кредитний ліміт, який не збільшувався і банк не вправі був проводити будь-які операції. Банк у своїй відповіді на відзив надає нодостовірну інформацію про те, що вона не зверталась із заявою про блокування картки, з заявами з приводу шахрайських дій по переказу коштів з її карткового рахунку та надання інформації куди вони були перераховані; про повернення їй 3539,00 грн як технічного переказу та про те що після блокування карти вона нею не користувалась. В зв`язку з тим, що банк приховує факти її звернень з приводу повернення коштів, які були списані шахрайським способом просила банк надати усі телефонні розмови з 12 червня 2019 року по даний час.
       У відзиві на апеляційну скаргу банку ОСОБА_1 просила відмовити банку у задоволенні позову та вказувала, що 12 червня 2019 року протягом 15 хвилин з 18 год. 12 хв. до 18 год. 28 хв. з її карткового рахунку шляхом проведення 11 операцій було списано 9911,17 грн. без жодного пітвердження таких оплат при нульовому кредитному ліміті. Вона телефонувала на гарячу лінію за номером 3700 та повідомляла про шахрайські дії, незаконне списання коштів без її відома, згоди та активної кредитної лінії, однак банк повідомив про право банку без повідомлення надавати Овердрафт . На наступний день 13 червня 2019 року вона в найближчому відділенні банку заблокувала карту, однак і після цього на її телефон приходили повідомлення про списання коштів уже із заблокованої нею карти у вигляді чотирьох переказів на загальну суму 11728,58 грн. На її неодноразові дзвінки про шахрайські дії банк повернув перший платіж в розмірі 3539,00 грн, який було проведено 13 червня 2019 року лише 12 жовтня 2019 року. Вважає що повернувши кошти по одній транзакції банк визнав свої шахрайські дії, а тому в позові слід відмовити.
       У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 банк просить задовольнити його позовні вимоги. Вказав, що як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення пін-коду (в банкоматах), або підписанням чеку (розрахунок через POS-термінал торгової точки) саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальника. Власник рахунку повинен слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією до моменту подання письмової заяви про блокування коштів на картрахунку і за всі операції, які не супроводжувались авторизацією, до моменту постановлення карти до стоп-листа платіжної системи (п. 1.1.5.29 Договору). Письмових заяв про втрату кредитної карти або внесення карти в стоп-лист платіжної системи від ОСОБА_1 в програмних комплексах не виявлено. Посилання відповідачки про повернення їй 12.10.2019 року 3539,00 грн. жодним доказом не підтверджено.
       В судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу підтримав, апеляційної скарги ОСОБА_1 не визнав та додатково пояснив, що відповідач повинна відповідати за операції проведені з використанням її платіжної картки та пін-коду, оскільки не заявляла про їх втрату та не зверталась до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій відносно неї. В останньому засіданні суду апеляційної інстанції представник банку підтвердив період та час списання коштів, факт блокування відповідачкою 13 червня 2019 року платіжної картки та повернення коштів в сумі 3539 грн.
        ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримала, апеляційної скарги банку не визнала та додатково пояснила, що про всі шахрайські дії вона повідомляла банк на гарячу лінію, телефонувала в колцентр банку та просила провести службове розслідування. Вона не змогла надати суду скріншоти з мобільного додатку в телефоні та роздруківки з комп`ютера про операції по рахунку, оскільки в другому судовому засіданні не взяла участі та як переплутала дату судового засідання з наступним днем та суд прийняв рішення у справі. Просила врахувати надані нею скріншоти, які підтверджують списання коштів з її рахунку 12 червня 2019 року в період 15 хвилин з 18год. 12хв. до 18год. 27 хв., повернення коштів по першій операції в сумі 3539,00 грн від 13 червня 2019 року після її звернень на гарячу лінію та проведення ще трьох операцій по рахунку після блокування платіжної картки про що вона заявляла в першому судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву. Також пояснила, що паспорт споживача вона підписала 13 червня 2019 року після того як їй видали нову платіжну картку взамін заблокованої. До правоохоронних органів не зверталась тому що лише банк може перевірити і з`ясувати всі операції, а правоохоронні органи при проведенні перевірок звертаються також до банку.
       Заслухавши пояснення ОСОБА_1 її представника та представника АТ КБ «ПриватБанк», перевіривши матеріали справи, доводи зазначені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення а апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає до задоволення.
       Судом встановлено, що 17 квітня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
       У заяві зазначено, що відповідач згідна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг; вона ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді; вона зобов`язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їхніми змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.
       За наслідками підписання відповідачем зазначеної анкети-заяви 16 квітня 2014 року банк надав відповідачу кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
       На виконання умов договору ОСОБА_1 були надані кредитні картки, в тому числі 17 квітня 2012 кредитну картку номер НОМЕР_1 .
       Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , 17 квітня 2012 року було відкрито картковий рахунок, 17 квітня 2012 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 0 грн., 16 квітня 2014 року збільшено кредитний ліміт до 1500 грн., 08 квітня 2016 року зменшено кредитний ліміт до 1500 грн., 02 жовтня 2017 року збільшено кредитний ліміт до 5000 грн., 11 січня 2018 року зменшено кредитний ліміт до 4542,40 грн., 24 січня 2018 року зменшено кредитний ліміт до 4328,24 грн., 30 січня 2018 року зменшено кредитний ліміт до 3970 грн., 09 лютого 2018 року збільшено кредитний ліміт до 5000 грн., 12 квітня 2018 року зменшено кредитний ліміт до 4550 грн. та 30 серпня 2018 року зменшено кредитний ліміт до 0 грн.
       Відповідно до виписки по картковому рахунку відповідач ОСОБА_1 неодноразово здійснювала операції за допомогою вказаної картки.
       Згідно з наданим банком розрахунком станом на 02 червня 2020 року розмір заборгованості відповідача складає 29 491,14 грн., у тому числі: 20 436,22 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9054,92 грн. – заборгованість за простроченими відсотками.
       Задовольняючи частково позов в частині стягнення 20436,22 грн та відмовляючи у стягненні відсотків за користування кредитними коштами суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повинна повернути кредитні кошти які вона переказала зі своєї картки протягом 12 та 13 червня 2019 року та не повинна сплачувати відсотки за користування цими коштами, оскільки відсутні докази про те, що сторони погодили розмір відсотків за користування коштами.
       Колегія суддів частково погоджується з висновками суду про те, що відповідач використала кредитні кошти банку в сумі 20436,22 грн.
       Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
       Отже, доказуванню у справі підлягає те, що позивач надав відповідачці кредитні кошти в зазначеному ним розмірі, а відповідач їх використав та повинен повернути і сплатити проценти за користування ними.
       Позивач (банк) на підтвердження позовних вимог - факту надання кредиту та використання коштів надав суду виписку по платіжній картці № НОМЕР_2 згідно якої мало місце використання коштів 12 червня 2019 року в розмірах: 1847,38 грн, 1570,27 грн, 1334,73 грн, 1134,52 грн, 964,34 грн, 819,69 грн, 696,74 грн, 592,23 грн, 503,29 грн,427,88 грн, та 13 червня 2019 року: сума у валюті картки 3539,00 грн (у валюті операції — 3680,56 грн); 3008,15 грн (у валюті операції — 3128,48 грн); 2556,93 грн ( у валюті операції — 2659,21грн); 2173,29 грн (у валюті операції — 2260,33 грн).
       Відповідачка заперечуючи позовні вимоги стверджувала, що кошти були списані з її рахунку 12 червня 2019 року в сумі 9911,17 грн за 15 хв. в період з 18год.12хв. до 18год. 27хв. шляхом проведення 11 операцій за такий проміжок часу та 13 червня 2019 року після блокування її карти шляхом проведення 4 операцій . Також вказувала на те, що після її дзвінка на гарячу лінію по спливу чотирьох місяців 12 жовтня 2019 року кошти за першою операцією 13 червня 2019 року в сумі 3539,00 грн було повернуті їй.
       В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 надала суду скріншоти з її мобільного додатку в телефоні та з комп`ютера з системи Приват24, які підтверджують час та суми проведених операцій, повернення коштів та повідомлення банку, які надходили на її телефон.
       Згідно досліджених судом апеляційної інстанції наданих скріншотів з системи Приват24 мали місце переказ коштів з карти № НОМЕР_2 12 червня 2019 року у: 18год. 12хв. - 1847,38 грн; 18год. 13хв. - 1570,27 грн; 18год.15хв. - 1334,73 грн; 18год. 16хв. - 1134,52 грн; 18год. 18хв. - 964,34 грн; 18год 20хв. - 819,69 грн; 18год.21хв. - 696,74 грн; 18год. 23хв. - 592,23 грн;18год.25 хв. - 503,39 грн;18год.27хв. - 427,88 грн. та 13 червня 2019 року : 12го.57хв. - 3680,56грн (з яких 141,56 грн.); 13год.58хв. - 3128,48 грн (з яких 120,38); 15год.01хв. - 2659,21 грн (з яких 102,28 грн); 16год.11хв. - 2260,33 грн (з яких 86,94 грн) та про зарахування 12 жовтня 2019 року на її картку 3539,00 грн. Скріншоти з мобільного додатку підтверджують про подачу ОСОБА_1 заявки на повернення 3539,00 грн, відсутність кредитного ліміту, що підтверджується довідкою банку про умови кредитування та про те, що 13 червня 2019 року о 13год. 04 хв. платіжна карта була заблокована. 
       Представник банку після неодноразово оголошених перерв в судовому засіданні та надання можливості йому вияснити та надати інформацію щодо обставин списання коштів та куди (кому) вони були перераховані надав суду скріншот по картці ОСОБА_1 , який відповідає наданим відповідачкою скріншотам з системи Приват24, а також підтвердив факт повернення на рахунок позивачки 12 жовтня 2019 року 3539,00 грн та факт блокування нею 13 червня 2019 року платіжної карти.
       В той час у виписці по рахунку, яка була виготовлена банком станом на 04 червня 2020 року операція з повернення коштів в сумі 3539,00 грн не відображена (а.с.53 том 1).
       За встановлених в суді апеляційної інстанції обставин колегія суддів приходить до висновку про недоведеність банком обставин використання ОСОБА_1 кредитних коштів за операціями, які відображені у виписці по рахунку 13 червня 2019 року, оскільки встановлено, що кошти по першій операції в сумі 3539,00 грн були поверненні, що не було відображено у виписці по рахунку , а наступні операції мали місце після блокування відповідачкою платіжної карти, а тому ОСОБА_1 не може нести відповідальності за такі операції.
       Отже доведеним є використання кредитних коштів 12 червня 2019 року до блокування карти в сумі 9911,17 грн.
       З виписки по рахунку видно, що на погашення заборгованості за кредитом з карти відповідачки було зараховано 3235,24 грн. (1081,60+9,15+1018,37+12,21+1076,09+15,14+22,41), тому заборгованість за кредитом становить 6655,93 грн.
       Закон України “Про платіжні системи та переказ коштів в Україні” визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем рахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів в межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду за платіжними системами. Законом встановлено визначення електронного платіжного засобу — це платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ (п. 1.14); та платіжної картки —це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором (п.1.27).
       Отже клієнт несе відповідальність за всі операції до подання заяви про блокування коштів на картрахунку та до постановки картки до стоп-листа Платіжної системи.
       Доводи ОСОБА_1 про те, що вона не використовувала коштів 12 червня 2019 року та не повинна їх повертати не заслуговують уваги суду, оскільки вона була держателем платіжної картки, яку було використано для ініціювання переказів.
       Доводи представника банку про те, що відповідачка не заявляла про втрату картки та не зверталась до правоохоронних органів про шахрайські дії щодо неї, тому повинна відповідати за всі операції проведені з використанням її картки колегією оцінюються критично, оскільки в суді апеляційної інстанції встановлено, що відповідачка платіжної картки не втрачала, а 13 червня 2019 року картку заблокувала та здала у відділення банку і отримала нову. В той час у виписці проведення операцій 13 червня 2019 року відображено з використанням заблокованої картки та не відображено повернення коштів в сумі 3539,00 грн.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду про недоведеність позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами з тих підстав, що до 13 червня 2019 року сторонами не було погоджено істотної умови договору - розміру процентної ставки.
       Позивач на підтвердження позовних вимог надав витяг з Умов і правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів, які не підписані відповідачкою та Паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачкою 13 червня 2019 року.
       В заяві-анкеті про про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку також відсутня інформація про встановлення плати за користування коштами та зазначено про Пам`ятку клієнта яка є невідємною частиною договору та позивачем не надана суду.
       Долучений до матеріалів справи витяг з Тарифів містить інформацію про тарифи — умови кредитування за 4 типами платіжних карток (Універсальна 30 днів пільгового періоду, Універсальна 55 днів пільгового періоду, Універсальна Контракт,         Універсальна Голд) кожна з яких має свої умови кредитування, а тому за відсутності підпису відповідачки не можливо встановити які умови погодили сторони.                                                                        
В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачкою 13 червня 2019 року, а тому погоджені в ньому умови кредитування можуть застосовуватись лише щодо операцій, які мали місце з вказаного числа. 
       Враховуючи те, що доведеним є використання коштів лише 12 червня 2019 року, тому не має підстав застосовувати зазначену в Паспорті споживчого кредиту від 13 червня 2019 року процентну ставку до операцій які мали місце до цієї дати.
       Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду про відсутність підстав для стягнення процентів та відповідно не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги банку.
       За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку , що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення , рішення суду в частині розміру стягнутих з ОСОБА_1 коштів слід змінити, зменшивши суму стягнення з 20436,22 грн до 6655,93 грн, а у задоволенні апеляційної скарги АТ КБ “ПриватБанк” слід відмовити.
       Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України у зв`язку із зміною рішення суду першої інстанції слід змінити розмір стягнутого судом судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог з 2102 грн. до 483 грн. 46 коп. та стягнути з позивача в користь ОСОБА_1 2112 грн. 51 коп. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
       Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” залишити без задоволення.
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2020 року змінити, зменшивши суму стягнення з 20436 грн. 22 коп. до 6655 грн. 93 коп. та судового збору з 2102 грн. до 483 грн. 46 коп.
       Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” в користь ОСОБА_1 2112 грн. 51 коп. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає як постановлена у малозначній справі.
       Повний текст постанови складено 02 серпня 2021 року.

Головуючий Бершадська Г.В.
Судді: Ходоровський М.В. Шевчук Г.М.