ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року	Львів	Справа № 500/2455/21 пров. № А/857/11721/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Довгої О.І., Матковської З.М.,
за участю секретаря судового засідання:    Пославського Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління соціальної політики Тернопільської міської ради на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року, ухвалене суддею Осташ А.В. у м.Тернополі у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, у справі №500/2455/21 за адміністративним позовом Управління соціальної політики Тернопільської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови, -

                                                         ВСТАНОВИВ:
 
29 квітня 2021 року позивач – Управління соціальної політики Тернопільської міської ради звернувся з позовом до суду з позовом до відповідачів – Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 19.04.2021 у ВП №65199370 про стягнення виконавчого збору у розмірі 24000,00 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає,  що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року у справі №500/1698/20, на підставі якого видано виконавчий лист, Управління виконало в добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження в межах своєї компетенції, здійснивши нарахування ОСОБА_1 належних йому до виплати сум. Щодо фактичної виплати коштів, Управління, покликаюється на те, що воно не є головним розпорядником бюджетних коштів, а тому не в змозі провести виплату, яка відбувається за рахунок Державного бюджету України. Оскільки органом державної виконавчої служби в примусовому порядку виконавчі дії не виконувались, заходи щодо примусового виконання судового рішення не проводились, вказує на відсутність підстав для стягнення виконавчого збору.

В судове засідання сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді з урахуванням особливостей, визначених ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України для розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. 

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.02.021 в адміністративній справі №500/1698/20 позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Управління соціальної політики Тернопільської міської ради щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня 2020 року у розмірі меншому, ніж передбачено частиною 5 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Зобов`язано Управління соціальної політики Тернопільської міської ради здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоплаченої разової грошової допомоги до 05 травня 2020 року, як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до частини 5 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з урахуванням раніше виплаченої суми.
На виконання вказаного рішення 07.04.2021 Тернопільським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист зобов`язального характеру.
На виконання вказаного судового рішення Управлінням в добровільному порядку проведено нарахування з врахуванням раніше виплачених сум, про що свідчить довідка про здійснення нарахування на виконання рішення суду №1014/13.08 від 29.03.2021 (а.с.12).
Супровідним листом від 29.03.2021 №1031/13.08 зазначену довідку було надіслано до Головного управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області та супровідним листом від 29.03.2021 за №1030/13.08 – до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с.13- 14).
У зв`язку з відсутністю фінансування виплата не проведена.
19.04.2021 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Ільків Н.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65199370 з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа.
Також 19.04.2021 головним державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору з Управління соціальної політики Тернопільської міської ради у розмірі 24 000,00 грн.
Позивач, вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору від 19.04.2021 у ВП №65199370 про стягнення виконавчого збору у розмірі 24 000,00 грн протиправною, звернувся до суду з вимогами про її скасування.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду в повному обсязі не виконано, тому дії державного виконавця щодо винесення постанови є правомірними та такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють їх відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VІІІ в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 5 Закону №1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною п`ятою статті 26 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частини другої статті 74 Закону №1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Згідно з частиною першою статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
За змістом частини третьої статті 27 Закону №1404-VІІІ за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Відповідно до частини четвертої статті 27 Закону №1404-VІІІ державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
З аналізу вказаних норм Закону №1404-VІІІ слідує, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
Частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень;
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6)за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
З вказаного слідує, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.
Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (зареєстровано в МЮУ 02.04.2012 за №489/20802; далі - Інструкція), визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції визначено, що виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.
Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження. Таким чином, стягнення з боржника виконавчого збору є обов`язком державного виконавця.
З матеріалів справи встановлено, що постанова винесена 19.04.2021, одразу після відкриття ВП №65199370. У ній вказано про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 24000 грн (а.с.5).
Судом першої інстанції зазначено, що оскільки рішення суду в повному обсязі не виконано, дії державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору є правомірними, адже законодавець пов`язує стягнення виконавчого збору саме з фактом відкриття виконавчого провадження. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови.
Водночас, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що покликання позивача на добровільне виконання судового рішення до відкриття виконавчого провадження в межах своєї компетенції шляхом нарахування ОСОБА_1 належних йому до виплати сум, є безпідставними. 
У матеріалах справи відсутні будь-які докази та такі не подавались позивачем в ході розгляду справи, які б підтверджували вжиття ним будь-яких заходів щодо виконання рішення суду, в тому числі і тих, що передбачені бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.
Крім того, судом не встановлено підстав для звільнення боржника від стягнення виконавчого збору, що передбачені частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VIII.
Наведені обставини враховані судом першої інстанції при перевірці законності та обґрунтованості рішень відповідача на відповідність критеріям правомірності, визначених ч.2ст. 2 КАС України.
Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору винесена головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Ільків Н.В. відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», на підставі та в межах своїх повноважень, тому вимоги позивача про її скасування є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Керуючись статтями 242, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства Украхни, суд, -

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціальної політики Тернопільської міської ради залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року у справі №500/2455/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	З. М. Матковська  	
Постанова складена в повному обсязі 03.09.2021.