ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

01 липня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/4295/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Дурасової Ю.В., Лукманової О.М.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2021, ухваленою суддею  Бондар М.В.,  по справі   за позовом   ОСОБА_1  до  Територіального управління державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві,   Державне бюро розслідувань про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,- 
                                 
                               в с т а н о в и В:
У березні 2021 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві, в якому позивач просив суд  визнати протиправним та скасувати наказ територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві від 24.02.2021 року №17- о про звільнення заступника начальника першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності) слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури та змін до штатного розпису з припиненням державної служби;
- поновити ОСОБА_1 на новоствореній посаді заступника начальника першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності) слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, або, у разі ліквідації її на день ухвалення судового рішення, на посаду заступника начальника слідчого відділу територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, з аналогічними функціональними обов`язками.
- стягнути з територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава   на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Ухвалою суду від 29.03.2021 року позовну заяву прийнято, провадження у справу відкрито та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.
06.05.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з уточненою позовною заявою, в якій виклав позовні вимоги до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві та Державного бюро розслідувань в такій редакції:
- визнати протиправним та скасувати наказ Державного бюро розслідувань від 15.10.2020 року № 583;
- визнати протиправним та скасувати наказ Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 року № 197 ДСК;
- визнати протиправним та скасувати наказ територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава від 24.02.2021 року № 17-о про звільнення заступника начальника першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності) слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури та змін до штатного розпису з припиненням державної служби;
- поновити ОСОБА_1 на новоствореній посаді заступника начальника першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності) слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві або у разі ліквідації її на день ухвалення судового рішення, на посаду заступника начальника слідчого відділу територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, з аналогічними функціональними обов`язками;
- стягнути з територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 12.05.2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку  звернення до адміністративного суду з уточненою позовною заявою  відмовлено. 
Залишено без розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві, Державного бюро розслідувань, яка подана до суду  06.05.2021 року.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 та ухвалити рішення про прийняття до розгляду заяви  позивача від 06.05 2021. 
Відповідно до приписів  статті 311 КАС України  справу розглянуто в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Розглянувши доводи і вимоги апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Частина 1  статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України  визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Відповідно до частин 1та 2  статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України        позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною 3 цієї правової норми для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані  статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частин 1 та 2 якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відтак, для        визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі     «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані  статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно із частиною 2 якої якщо заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду позивачем не подано або вказані ним підстави для поновлення такого будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Колегія суддів наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених  Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
          Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011  визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
З долученої позивачем до позовної заяви копії попередження про наступне вивільнення від 02.11.2020 року випливає, що позивача попереджено про наступне скорочення посади, яку він обіймав, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури та змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві, відповідно до наказів Державного бюро розслідувань від 15.10.2020 року № 583 та від 20.10.2020 року № 197 ДСК. 
З зазначеним повідомленням про наступне вивільнення позивача ознайомлено 02.11.2020 року, що підтверджується власноручним підписом ОСОБА_1 .
Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що  про наявність оскаржуваних наказів Державного бюро розслідувань позивач був обізнаний ще 02.11.2020 року.
Крім того, позивач в період роботи, будучи діючим працівником та займаючи керівну посаду в ТУ ДБР у м.Полтаві, знав про існування оскаржуваних наказів та мав можливість з ними ознайомитися в жовтні 2020 року. 
Більш того, попередження про наступне вивільнення позивача від 02.11.2020№16087/15-01, з яким останній ознайомився  02.11.2020, містить посилання, в тому числі на наказ Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 №197ДСК.  
Суд апеляційної інстанції зазначає, що  при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».
Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених        її прав, свобод та інтересів.        
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №340/1019/19).
Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду. Відтак, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для залишення без розгляду в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасуванні наказів  Державного бюро розслідувань від 15.10.2020 року № 583 та від 20.10.2020 року № 197 ДСК підтверджуються матеріалами справи, у той час як доводи апеляційної скарги відповідну позицію суду не спростовують.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, обґрунтовано зазначивши про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 8 ч. 1  ст. 240 КАС України, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи  ст. 316 КАС України  визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.  123,  240,  242-244,  250,  308,  310,  312,  315,  316,  321,  322,  325 КАС України, суд -    
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 залишити без змін.
                    Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття  та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня отримання її копії.

Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова