ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

03 серпня 2021 року

м.Харків

справа №644/1350/19
провадження №22-ц/818/3670/21
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - ОСОБА_2 , Харківська міська рада,  
ОСОБА_3 ,
треті особи - Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1  про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , Харківської міської ради,  ОСОБА_3 , треті особи: Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло в  порядку приватизації, наказу про  приватизацію, свідоцтва на спадщину, визнання частково  недійсним договору  дарування квартири  та визнання права власності та виселення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3  -  ОСОБА_4   на ухвалу  Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 березня 2021 року, постановлену під головуванням судді Саркісян О.А., в місті Харкові, -
в с т а н о в и в :
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Харківської міської ради, ОСОБА_3 , треті особи: Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло в порядку приватизації, наказу про приватизацію, свідоцтва на  спадщину, визнання частково  недійсним договору дарування квартири та визнання права власності та виселення.
У березні 2021 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 69/100 частки квартири АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на підставі договору дарування від 07.06.2019 року, посвідченому нотаріусом 4-ї ХДНК, №427 за ОСОБА_3
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на 69/100 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності на підставі договору дарування від 07.06.2019 року, посвідченого державним нотаріусом 4-ї ХДНК, р № 427 ОСОБА_3
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3  -  ОСОБА_4   просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 19.03.2021 року та ухвалити нову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що заявником не надано жодного обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Вважає, що накладення арешту на майно відповідача перешкоджатиме останньому вільно розпоряджатися своєю власністю. Також зазначає, що заявником не надано пропозицій щодо зустрічного забезпечення.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову у заявлений позивачем спосіб може зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому.
Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може.
Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).
За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.
Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Тобто, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Отже, вжиття заходів забезпечення позову має бути співмірними з заявленими позовними вимогами.
Судом встановлено, що предметом спірних правовідносин є визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло в порядку приватизації, наказу про  приватизацію, свідоцтва на  спадщину, визнання частково  недійсним договору дарування квартири та визнання права власності та виселення.
Як на підставу заявлених вимог, ОСОБА_1 посилалась на те, що спірна квартира АДРЕСА_1 , була подарована ОСОБА_3 , дружині її батька. Вважає, що вказана квартира і надалі може бути переоформлена на інших осіб, що може ускладнити розгляд справи. Зазначає, що запобігти даним обставинам можливо лише шляхом накладання арешту на 69/100 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності на підставі договору дарування від 07.06.2019 року, посвідченого державним нотаріусом 4-ї ХДНК, р № 427 ОСОБА_3.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Враховуючи предмет спору, а також те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, - колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірної квартира АДРЕСА_1 .
Разом з цим судова колегія вважає, що застосування вимог про накладення арешту на 69/100 частки квартири АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на підставі договору дарування від 07.06.2019 року, посвідченому нотаріусом 4-ї ХДНК, №427 за ОСОБА_3 є неспівмірними заявленим позовним вимогам.
Зі змісту позовної заяви убачається, що позивач просила визнати за нею право власності на 69/300 частки спірної квартири, визнавши недійсними в цій частині відповідні правовстановлюючі документи.
За таких обставин підстав для накладення заборони відчуження на 69/100 частки спірної квартири не вбачається.
Заборона відчуження на 69/300 частки квартири АДРЕСА_1 , унеможливить зміну власника спірного об`єкта до моменту закінчення розгляду справи, що, у свою чергу, відповідає меті забезпечення позову.
Посилання апелянта на те, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що заява про забезпечення позову не містить пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення колегією суддів не приймаються та спростовується вимогами закону.
Відповідно до ч.3 ст. 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Аналіз даної норми права свідчить про те, що зустрічне забезпечення в даному випадку є обов`язком лише за умови, якщо застосовані заходи забезпечення позову можуть завдати збитки відповідачу.
Даних про те, що заходи забезпечення позову можуть завдати збитків відповідачці матеріали справи не містять.
Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що співмірним, необхідним і достатнім заходом забезпечення позову у спірних правовідносинах є вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження на 69/300 частки квартири АДРЕСА_1 .
За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає зміні, а заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3  - ОСОБА_4  - задовольнити частково.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 березня 2021 року - змінити.
Заяву ОСОБА_1  про забезпечення позову - задовольнити частково. 
Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження на 69/300 частки квартири АДРЕСА_1 до розгляду даної справи по суті та набрання судовим рішенням законної сили. 
В іншій частині у задоволенні заяви - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна
Судді:       Н.П. Пилипчук
О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення виготовлено 04.08.2021 року.