ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/1065/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Амельохін В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 вересня 2021 року                                                                                       м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого-судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., за участю секретаря - Рейтаровської О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2021 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язати вчинити дії,
ВСТАНОВИВ

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві, відповідач) про зобов`язання вчинити дії, в якому просив:
- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві провести перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітною плати працівників у галузі економіки України за 2017-2019 роки, починаючи з дати призначення пенсії за віком, а саме з 07.10.2020.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при призначенні йому пенсії за віком відповідач протиправно не застосував при розрахунку показник середньої заробітною плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Ураховуючи те, що 07.10.2020 пенсія за віком йому призначена вперше, відповідач повинен був застосувати вказаний показник саме за 2017-2019 роки.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2021 адміністративний позов задоволено:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо застосування при призначенні пенсії ОСОБА_1 показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України, з якої сплачені страхові внески за 2014-2016 роки;
- зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за віком із застосуванням показника середньої заробітною плати працівників у галузі економіки України за 2017-2019 роки, починаючи з дати призначення пенсії за віком, а саме з 07.10.2020 року.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ГУ ПФУ в м. Києві подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
На думку апелянта суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідач, зокрема зазначає, що чинне пенсійне законодавство не містить застережень щодо переведення з одного на інший вид пенсії лише в межах одного закону.
Позивач отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та в подальшому на підставі його заяви від 13.10.2020 був переведений на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із чим обрахунок пенсії ОСОБА_1 здійснений відповідно до вимог статей 27,25,40 цього закону.
Зважаючи на те, що в даному випадку мало місце переведення з одного виду пенсії на інший, а не призначення пенсії вперше, тому застосування при обчисленні пенсії показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014-2016 рік, є правомірним.
Ураховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог є необґрунтованими.
Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 07.10.2020 року. 
Разом з тим до 07.10.2020 рік позивач отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
02 грудня 2020 року представник ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про здійснення перерахунку пенсії за віком із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в України, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, саме за 2017-2019 роки, та провести виплату перерахованої пенсії з дати її призначення, а саме з 07.10.2020 року. 
05 січня 2021 року ГУ ПФУ в м. Києві листом №110-31320/Ш-02/8-2600/21 повідомило позивача про те, що оскільки він вже перебував на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримував пенсію за вислугу років, то на підставі заяви від 07.10.2020 його було переведено на пенсію за віком, яку обраховано з дотриманням статті 45 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).
Уважаючи відмову відповідача у проведенні перерахунку пенсії протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачу пенсія за віком згідно з нормами Закону №1058 призначена вперше в жовтні 2020 року, тому відповідно до частини 2 статті 40 Закону №1058 при визначенні заробітної плати для обчислення пенсії має бути врахований усереднений показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2017, 2018, 2019 роки.
Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон №1058-IV.
За змістом частини першої статті 9 вказаного Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. 
Разом з тим, ОСОБА_1 з 1998 року була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Такий вид пенсії не передбачений Законом №1058-IV та не є однією з форм пенсійного забезпечення, визначених цим Законом. 
Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає умови пенсійного забезпечення для окремої категорії осіб.
Згідно з частиною першою  статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Відповідно до абзацу 4 частини другої  статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Положеннями частини третьої  статті 45 зазначеного Закону  передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частини першої  статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Відповідно до положень частини першої  статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  передбачений порядок переведення з одного виду пенсії, передбаченої саме цим Законом, на інший. 
Відтак, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої  Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Водночас ОСОБА_1 13.10.2020 звертався до відповідача із заявою про призначення іншої пенсії (за віком) за іншим законом, аніж була йому призначена у 1998 році.
Під час розгляду та вирішення справи колегія суддів враховує, що порядок застосування абзацу 2 частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  щодо особи, яка отримувала пенсії, призначену відповідно до іншого закону, у подальшому подала заяву про призначення пенсії за  Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», був викладений у постановах Верховного Суду від 12 липня 2019 року у справі №497/2156/16-а, від 24 липня 2019 року у справі № 266/3680/16-а, від 15 серпня 2019 року у справі № 211/5907/16-а, від 13 лютого 2020 року у справі № 263/3478/17, від 17 липня 2020 року у справі № 335/13894/16-а.
Зміст правового висновку Верховного Суду, викладеного у вказаних постановах, полягає у тому, що частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Однак, позивачу було призначено пенсію відповідно до  Закону України «Про пенсійне забезпечення»  /  Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які передбачають інші підстави та порядок призначення пенсії. Показник середньої заробітної плати при визначенні заробітної плати для обчислення пенсії в силу вказаних законів не застосовувався. За призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач звернувся вперше.
Верховний Суд дійшов до висновку, що за вказаних обставин застосування частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  є необґрунтованим.
У відповідності до частини п`ятої  статті 242 КАС України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Зазначені правові висновки були сформульовані під час розгляду справ за позовними заявами осіб, які отримували пенсію за  законами України «Про пенсійне забезпечення»  та «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Ураховуючи зазначене, посилання відповідача на частину третю  статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як на підставу для висновку про те, що позивач не має права на розрахунок заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії із урахуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2017-2019 роки, є необґрунтованими.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.
Водночас апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом оцінки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.
З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. 
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону. 
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2021 року - без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та в силу частини 5 статті 328 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                           І.О.Лічевецький 

Суддя                                                              В.П.Мельничук 

Суддя                                                              О.М.Оксененко