Номер провадження: 22-ц/813/1363/21 
Номер справи місцевого суду: 521/7967/16-ц
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
за участю секретаря – Сіваченко Д.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 червня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
Позивач просить суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 51 651, 03 долар США 03 центи з яких: 48152,39 доларів США – кредитна заборгованість, 3 498,64 доларів США – заборгованість по процентам; а також пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 18 181,02 гривня 02 копійки, і судові витрати у розмірі сплаченого судового збору у розмірі 19 908,10 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим що ОСОБА_2 не виконує свої обов`язку по поверненню кредиту отриманого 07.02.2007 року а тому вона та майновий поручитель ОСОБА_1 несуть солідарну грошову відповідальність .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 червня 2020 року задоволено позов АТ «УкрСиббанк». Стягнено на користь АТ « УкрСиббанк» в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 51 651, 03 долар США 03 центи з яких: 48152,39 доларів США – кредитна заборгованість, 3 498,64 доларів США – заборгованість по процентам; а також пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 18 181,02 гривня 02 копійки. Стягнено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ « УкрСиббанк» в рівних частках судові витрати у розмірі сплаченого судового збору 19 908,10 грн., тобто по 9 954,05 гривень з кожної.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:
-кредитний договір не є доказом надання кредитних коштів, позивачем не було надано до суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту, які б слугували б доказом зарахування банком коштів за Договором на рахунок ОСОБА_2 ;
-в рекомендованих повідомленнях про вручення вимоги до ОСОБА_2 від 16 січня 2016 року за вих. №30-11/31932 та вимоги до ОСОБА_1 від 16 січня 2016 року за вих. №30-11/31933 про повернення споживчого кредиту виконані підписи відмінні від підписів на Договорах про надання споживчого кредиту.

Сповіщення сторін.
У судове засідання, призначене на 07 липня 2021 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 16 липня 2021 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що 07 лютого 2007 року між АКІБ (у подальшому ПАТ) «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №11115540000, відповідно до умов якого позичальник отримає кошти в іноземної валюті у розмірі 58 900,00 доларів США, з обов`язком повернення кредиту не пізніше 07.02.2028 року зі сплатою протягом перших 30 днів процентів за користування кредитом у розмірі 12,3 % річних а по закінченню цього строку сплати ануїтет них платежів в розмірі 655,00 доларів щомісячно а також процентів визначених умовами договору ( т.1 а.с. 5). 
З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань позичальника між кредитодавцем та ОСОБА_1 укладено договір поруки від 07.02.2007 року із зазначенням солідарної відповідальності поручителя із позичальником (т.1, а.с. 16). 
Згідно наданої довідки-розрахунку заборгованості за кредитом №11115540000 від 07.02.2007 року складає на 25.04.2016 року 51 651, 03 долар США 03 центи з яких: 48152,39 доларів США – кредитна заборгованість, 3 498,64 доларів США – заборгованість по процентам; а також пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 18 181,02 грн (т.1, а.с 24). 
Згідно вимог від 16 січня 2016 року направлених за адресою позичальника та поручителя, які зазначені у договорах, ПАТ «УкрСиббанк» повідомив про наявну заборгованість на надав строк для дострокового погашення (т.1, а.с 18, 20).
Правовідносини пов`язані із кредитними зобов`язаннями врегульовані Цивільним кодексом України.
Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 525 ЦК України).
Згідно ч.1, 2 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч.1 ст. 553 ЦК). 
Відповідно до ст. 554 ЦК встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його в строк, передбачений договором. 
Частиною першою статті 1054 ЦК встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).
При розгляді даної справи суд виходить із того що укладений кредитний договір є чинним, він не визнавався недійсним повністю або в частині а тому після його укладення у сторін виникли обов`язку. 
Враховуючи, що з боку позичальника за весь час з моменту укладення договору не було заяв про невиконання, або неналежне виконання обов`язків Банком щодо надання кредитних коштів у розмірі зазначеному у договорі а крім того, діями позичальника, який після укладення договору, деякий час виконував свої обов`язку по поверненню кредитних коштів, суд першої інстанції вважав доведеним факт того, що кредитодавець свої обов`язку по наданню кредитних коштів в розмірі зазначеному у договорі виконав повністю.
Що стосується розміру заборгованості, суд першої інстанції вірно прийняв до уваги, що у своїх відзивах відповідачі не погоджувались із заявленими вимогами, однак будь-яких доказів на спростування розрахунку або які б ставили під сумнів розрахунок заборгованості, не надавали. 
Фактично позиція відповідачів ґрунтується на тому, що вони не вважають подані позивачем докази належними та допустимими. 
Суд першої інстанції, аналізуючи надані сторонами докази, вірно вважав, що у даному випадку позивачем доведено як факт надання грошових коштів у розмірі визначеним у договорі, так і розмір заборгованості, який не спростовано у судовому засіданні. 
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.
Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія вважає за необхідне зазначити, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).
Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості та отримання кредитних коштів.
Крім того посилання в апеляційній скарзі на те, що підписи на рекомендаційних повідомленнях про направляння вимог про дострокове погашення заборгованості виконані не ОСОБА_2 та не ОСОБА_1 , не підтверджено належними та допустимими доказами. Клопотання про призначення відповідної судової експертизи не було надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі– «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10.04.2019р. у справі №390/34/17.
Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції (відображають позицію скаржника у суді першої інстанції) із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 16 липня 2021 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                               А.І. Дришлюк