Справа № 597/639/21 
Провадження № 33/801/534/2021
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондар О. В.
Доповідач: Шемета Т. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2021 року                                                                               м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Шемети Т. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Гайсинського районного суду Вінницької області від 08 червня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
в с т а н о в и в:
Постановою Гайсинського районного суду Вінницької області 08 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, стягнуто судовий збір у розмірі 454 грн 00 коп. на користь держави.
В постанові суду зазначено, що 05.04.2021 р. о 07 год. 05 хв. в м. Гайсині по вул. Волонтерів ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 2106» № НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах з порожнини рота, нечітка вимова, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Не погоджуючись із такою постановою суду,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Гайсинського районного суду Вінницької області 08 червня 2021 року, і закрити провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення. Зазначає, що зупинка його транспортного засобу була здійснена без будь-яких причин та не відповідає вимогам ст. 35 Закону України «Про національну поліцію». Звертає увагу, що відеозапис, на який послався суд у постанові, здійснювався поліцейським на власний мобільний телефон, що є, на його, думку неналежним доказом. Вказує, що письмові пояснення свідків не можуть бути беззаперечними доказами, оскільки свідки не допитувались у судовому засіданні. Зауважує, що пропозиції поїхати до закладу охорони здоров`я від поліцейських не отримував.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній підстав.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний:
- виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами;
- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Отже, проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.
За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені статтею 266 КУпАП, пунктом 6, 7 Розділу 1, Розділами П та Ш Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735 (надалі Інструкція). 
Згідно з п. п. 8, 12 Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Згідно ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Як встановлено з матеріалів справи ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на місці зупинки транспортного засобу в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сам зазначив про відмову у своїх поясненнях в протоколі та письмових поясненнях, відібраних у нього працівником поліції, зазначив про те, що вчора випив 0,5 л пива, від проходження огляду на стан сп`яніння приладом «Драгер» та від медичного огляду відмовляється. (а. с.1, 3), що також підтверджується письмовими поясненнями свідків (а. с. 4), також факт відмови зафіксований в Направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння до закладу охорони здоров`я, де власноручно ОСОБА_1 написано: «До лікарні їхати не потрібно» (а. с.5), в Акті огляду на стан сп`яніння в графах «результат огляду на сп`яніння» та «з результатами згоден» ОСОБА_1 написав - відмовляюсь (а. с. 6), відеозаписом на диску (а. с. 7). Отже факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду зафіксовано належним чином, підтверджено сукупністю вищеперерахованих доказів, які не суперечать один одному та в сукупності підтверджують факт відмови водія від проходження огляду на встановлення сп`яніння, що було вірно встановлено судом першої інстанції.
Твердження ОСОБА_1 про незаконну зупинку його транспортного засобу згідно вимог, визначених ст. 35 ЗУ "Про національну поліцію" не заслуговує на увагу оскільки порядок оскарження дій працівників поліції визначено КАС України та ця обставина жодним чином не спростовує факт відмови водія пройти огляд на стан сп`яніння. 
Доказів того, що дії працівників поліції при складанні протоколу оскаржувались були визнані неправомірними, матеріали справи не містять.
Посилання ОСОБА_1 на судову практику щодо неналежності письмових пояснень свідків, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки вона стосується інших правовідносин та не може бути застосована у даному випадку. Крім того, апеляційний суд зауважує, що у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 27.06.2019 року у справі від 27.06.2019 № 560/751/17, на яку посилається апелянт, визначено, що пояснення свідків без допиту їх судом не є беззаперечним доказом, однак, Верховний Суд не зробив висновку про неналежність таких доказів, як трактує заявник.
Судом апеляційної інстанції не встановлено підстав, які б викликали сумніви у належності письмових пояснень. Клопотань про допит вказаних свідків до апеляційного суду та суду першої інстанції не надходило.
В протоколі про адміністративне правопорушення одним із додатків значиться відео-диск, а тому відеозапис, наявний в матеріалах справи згідно ст. 251 КУпАП є допустимим доказом.
Отже, доводи, зазначені ОСОБА_1  в апеляційній скарзі не спростовують факту події та складу адміністративного правопорушення в його діях, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, приходжу до висновку, що суд першої інстанції, обґрунтовуючи висновок про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, поклав в основу своєї постанови належні, допустимі і достовірні докази, отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, які узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях та доповнюють один одного.
Досліджені та перевірені судом першої інстанції обставини у своїй сукупності свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, у суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_1  у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності та законності постанови Гайсинського районного суду Вінницької області 08 червня 2021 року та не можуть слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За таких обставин, подана апеляційна скарга не може бути задоволена. Постанова судді про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти рішення, яким залишити вказану апеляційну скаргу без задоволення, а постанову Гайсинського районного суду Вінницької області 08 червня 2021 року без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Гайсинського районного суду Вінницької області 08 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду Т. М. Шемета