ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 р. 	Справа № 520/275/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 (головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О.) по справі № 520/275/21
за позовом      ОСОБА_1  
до      Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради                       
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради щодо припинення виплати ОСОБА_1 соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01 серпня 2020 року;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради поновити ОСОБА_1 виплату соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01 серпня 2020 року з виплатою недоотриманих сум.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради щодо припинення виплати ОСОБА_1 соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01 серпня 2020 року.
Зобов`язано Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради вчинити дії щодо поновлення ОСОБА_1 виплати соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01 серпня 2020 року по 14 вересня 2020 року з виплатою недоотриманих сум.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просило скасувати рішення суду та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що в червні 2020 року у позивача закінчився строк виплати соціальної допомоги, з заявами про її виплату в період з липня по серпень 2020 він не звертався, проте з 01.07.2020 призначення такої допомоги здійснюється лише після подання нової заяви з необхідними документами.  При цьому, управлінням враховано Постанову № 264 та продовжено позивачу виплату соціальної допомоги у липні 2020. Таким чином, вважає, що відповідачем права ОСОБА_1 не порушено.
Позивач, не погодившись із судовим рішенням в частині обмеження судом першої інстанції строку виплати допомоги, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду в цій частині та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.
В обґрунтування вимог посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку та зазначає, що суд першої інстанції для повного відновлення прав позивача, мав вийти за межі позовних вимог, скасувати рішення відповідача від 15.09.2020 про відмову в призначенні соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та не обмежувати строк її виплати.
Відповідач не надав відзив на апеляційну скаргу позивача.
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційних скарг, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційні скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційні скарги  не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 з липня 2014 року перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради як отримувач державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.
21.01.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення державної соціальної допомоги, за результатами розгляду якої заявнику призначено таку допомогу на період з 01.01.2020 по 30.06.2020.
В подальшому, відповідачем подовжено вказані виплати на липень 2020 без звернення позивача до управління на підставі п. 1 Постанови № 264 та з 01.08.2020 виплата державної соціальної допомоги припинена.
19.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення адміністрації  Основ`янського району Харківської міської ради із заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, до якої подав декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги (а.с. 36-39).
Рішенням Управління соціального захисту населення адміністрації  Основ`янського району Харківської міської ради від 15.09.2020  позивачу відмовлено у наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, у зв`язку із тим, що у володінні сім`ї є більше однієї квартири (а.с. 45).
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо припинення виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01.08.2020, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно припинено виплату державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01.08. 2020 до 14.09.2020,  оскільки подання нової заяви в період дії карантину не передбачено. Відповідно до законодавства зазначені виплати продовжуються на період здійснення заходів щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби, а підзаконні нормативні акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що з 15.09.2020 відсутні підстави для виплати  державної соціальної допомоги позивачу з огляду на наявність рішення відповідача про відмову у її виплаті, яке є чинним та не оскаржено позивачем.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України від 01.06.2000 № 1768-III «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» (далі – Закон № 1768-III) спрямований на реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям. 
Відповідно до ст.1 Закону № 1768-III державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (далі - державна соціальна допомога) - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї; малозабезпечена сім`я - сім`я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний доход нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.
Згідно зі ст. 4 Закону № 1768-III заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім`ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради.
Державна соціальна допомога призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи.
Рішення про призначення державної соціальної допомоги чи про відмову в її наданні приймається місцевою державною адміністрацією протягом десяти календарних днів і наступного після його прийняття дня надсилається уповноваженому представнику малозабезпеченої сім`ї.
Порядок призначення та виплати державної соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Умови призначення і виплати малозабезпеченим сім`ям державної соціальної допомоги, передбаченої Законом України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" визначені Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 №250 (далі -Порядок №250).
Пунктом 6 Порядку № 250 встановлено, що для призначення соціальної допомоги на   наступний   строк уповноважений представник сім`ї подає заяву і декларацію про доходи та майно.
Згідно  п. 9 Порядку № 250 рішення про призначення соціальної допомоги або   про відмову в її наданні приймається органом соціального захисту населення протягом десяти календарних днів.
У разі прийняття рішення про відмову в наданні соціальної допомоги орган соціального захисту населення письмово повідомляє про це уповноваженого представника сім`ї із зазначенням підстав відмови та порядку оскарження рішення.
Відповідно до пп. 3 п. 10 Порядку №250 соціальна допомога не призначається у разі, коли: у власності малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок), крім житла, яке розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, у населених пунктах на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень, та у населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, або житла, непридатного для проживання, що підтверджено актом обстеження технічного стану житлового приміщення (будинку, квартири),  за формою згідно з додатком до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505.
Отже, Порядком №250 визначений вичерпний перелік підстав для відмови у призначенні і виплаті малозабезпеченим сім`ям державної соціальної допомоги.
Відповідно до ч. 1  ст. 6 Закону № 1768-III державна соціальна допомога призначається на шість місяців.
Судом встановлено, що позивачу призначена державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям на період з 01.01.2020 по 30.06.2020, строк виплати якої закінчився в червні 2020 р., з заявами про призначення такої допомоги у липні 2020 р. ОСОБА_1 не звертався.
На липень 2020 відповідачем продовжено позивачу виплату допомоги малозабезпеченим сім`ям без додаткового звернення на підставі Постанови № 264, а з 01.08.2020 вказані виплати припинено.
В обґрунтування правомірності дій щодо припинення виплати допомоги, відповідач послався на приписи постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 632.
Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати державної соціальної допомоги» від 22 липня 2020 року № 632 (Далі – Постанова № 632) передбачено, що з 1 липня 2020 року призначення і виплата державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та допомоги на дітей одиноким матерям особам, у яких закінчився строк  таких виплат у березні - червні 2020 року, здійснюється лише після подання нової заяви з необхідними документами та декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги; державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям та допомога на дітей одиноким матерям особам, які звернулися за її призначенням у липні - серпні 2020 року, призначається і виплачується починаючи з липня 2020 року.
Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами) запроваджено з 12 березня 2020 року на усій території України карантин.
Пунктом 1-2 ст. 25 Закону № 1768-III (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) установлено, що визначений частиною першою статті 6 цього Закону строк виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, яким вона була призначена раніше, продовжується без подання необхідних документів на період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої державної соціальної допомоги на підставі заяви та необхідних документів, поданих після закінчення терміну дії зазначених заходів.
Станом на час припинення виплати державної допомоги позивачу, як і на час розгляду даної справи, заходи щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби, передбачених карантином, тривають.
Вказане свідчить про те, що від осіб не потребується подання будь-яких заяв в період дії карантину, який досі триває, а виплати підлягають автоматичному продовженню.
Доводи апеляційної скарги відповідача щодо необхідності застосування Постанови № 632 колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.
Колегія суддів зазначає, що Закон № 1768-IIІ зобов`язує уповноважений орган продовжувати виплату особам державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям без подання ними заяв, а Постановою № 632 визначено обов`язок особи щодо попереднього подання такої заяви для подальшого отримання відповідних виплат, що суперечить Закону № 1768-IIІ, який має вищу юридичну силу.
Згідно з ч. 3 ст. 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
За вимогами ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).
Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. 
Колегія суддів зауважує, що Постанова №632 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на продовження виплати державної допомоги у період карантину без подання нової заяви та документів, а тому судом першої інстанції правомірно застосовано  норми Закону № 1768-IIІ, як акту вищої юридичної сили.
Згідно з ч. 2  ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів зазначає, що відповідач не довів правомірності своїх дій та законності підстав  припинення виплати державної допомоги в період з 01.08.2020 по 14.09.2020, а тому вірним є висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог в цій частині.
Доводи апеляційної скарги відповідача зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи чи порушено норми матеріального чи процесуального права.
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про помилковість висновків суду першої інстанції щодо обмеження виплати допомоги кінцевою датою, колегія суддів зазначає наступне.
Судовим розглядом встановлено, що 15.09.2020 Управлінням соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради прийнято рішення, яким відмовлено позивачу у наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.
Вказане рішення не скасоване, є чинним.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_1 не заявляв позовних вимог щодо скасування рішення від 15.09.2020, а тому судом першої інстанції не надавалась оцінка його правомірності.
Враховуючи викладене, вірним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 15.09.2020 з огляду на наявність рішення відповідача про її припинення.
Доводи позивача про можливість суду першої інстанції вийти за межі позову та скасувати рішення від 15.09.2020 для повного захисту його прав колегія суддів вважає помилковими з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, за загальним правилом, суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві.
Вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.
Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:
- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;
- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;
- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.
У позовній заяві ОСОБА_1 просив суд про захист його права на отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01.08.2020, яка безпідставно була припинена відповідачем, незгоду з рішенням від 15.09.2020 не висловлював.
Правомірність рішення відповідача від 15.09.2020 про відмову у виплаті такої допомоги не була предметом розгляду у справі.
Тобто, вихід за межі позовних вимог не пов`язаний із захистом тих прав, щодо яких подана позовна заява.
Відтак, доводи позивача щодо можливості застосування судом першої інстанції під час розгляду вказаної справи норм ч. 2 ст. 9 КАС України не відповідають вимогам чинного процесуального закону.
Крім того, колегія суддів зауважує, що позивач не позбавлений права звернутись до суду з  вимогами щодо оскарження рішення від 15.09.2020 про відмову у виплаті державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 по справі № 520/275/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова