Ухвала
 
22 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 711/4860/20
провадження № 61-11464ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Придніпровського районного суду м. Черкас від 26 лютого 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 15 червня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Черкаської області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства і прокуратури,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Прокуратури Черкаської області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.
 
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 25 жовтня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості щодо неї по факту підписання протоколів виборчого процесу деякими членами виборчої комісії до завершення голосування виборців, а 24 лютого 2016 року її повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 158 Кримінального кодексу України.
 
10 березня 2016 року слідчим суддею задоволено клопотання слідчого та застосовано щодо неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці. 28 березня 2016 року щодо неї складений обвинувальний акт, який у подальшому скерований до суду. 22 березня 2019 року вироком у справі № 699/213/16-к її виправдано за відсутності в її діях складу злочину. 12 серпня 2019 року судом апеляційної інстанції вирок залишено без змін. 28 травня 2020 року постановою Верховного Суду вказані судові рішення залишені без змін.
 
Фактично вона перебувала під слідством з 24 лютого 2016 року по 12 серпня 2019 року, тобто 43 місяці. Вона перебувала під слідством безпідставно внаслідок чого їй заподіяно психічний вплив, що призвело до погіршення позбавлення можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.Дії органів досудового розслідування та прокуратури є незаконними і такими, що заподіяли їй моральну шкоду.
 
Із урахуванням наведених обставин обставини, позивач, уточнивши позовні вимоги, просила стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на її користь 249 48,873 грн на відшкодування моральної шкоди, а також понесені нею судові витрати у розмірі 5 000,00 грн.
 
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 15 червня 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 249 483,87 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури та витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн.
 
Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач незаконно перебувала під слідством та судом у період із 24 лютого 2016 року по 12 серпня 2019 року (41 місяць 18 день), а тому вона має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі, виходячи з розміру однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом. Позивач надала належні докази на підтвердження понесення нею витрат на правничу допомогу, а тому такі витрати підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.   
 
09 липня 2021 року Головне управління Національної поліції в Черкаській області звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Придніпровського районного суду м. Черкас від 26 лютого 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 15 червня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів у розмірі 249 483,87 грн, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (567 500,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України рішення Придніпровського районного суду м. Черкас від 26 лютого 2021 року та постанова Черкаського апеляційного суду від 15 червня 2021 року не підлягають касаційному оскарженню.
 
При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких     цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
 
Щодо доводів заявника про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу та винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення.
 
Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Придніпровського районного суду м. Черкас від 26 лютого 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 15 червня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Черкаської області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства і прокуратури відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     Г. І. Усик