ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5735/21 Справа № 216/1254/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 216/1254/15

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання - Євтодій К.С. 

сторони:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу  відповідача  ОСОБА_1 на  рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року, яке ухвалено суддею Кузнецовим Р.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 08 лютого 2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», на теперішній час Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі – АТ КБ «ПРИВАТБАНК»),  звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який уточнено у січні 2021 року.
Позовна заява, з урахуванням уточнень до неї, мотивована тим, що, відповідно до укладеного договору № KRP0GK00150630 від 18.01.2007 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 22598,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 17.01.2019 року.
АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі. 
Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. 
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач, станом на 10.12.2020 року, має заборгованість у розмірі 56314,37 доларів США, з яких: 12107,37 доларів США – заборгованість за тілом кредиту, 14375,63 доларів США – заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом, 2154,59 доларів США – заборгованість по комісії за користування кредитом; 27676,78 доларів США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. 
Разом з цим, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача на свою користь заборгованість не в повному обсязі, а лише за тілом кредиту в сумі 12107,37 доларів США, що за курсом 28.04 гривень за 1 долар США відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.12.2020 року, складає 339490,65 грн. 
На даний час відповідач ОСОБА_1 продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у зв`язку з чим позивач просив суд задовольнити позовні вимоги та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №KRP0GK00150630 від 18.01.2007  року в сумі 12107,37 доларів США, що за курсом 28.04 гривень за 1 долар США відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.12.2020 року, складає 339490,65 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір в сумі 5092,36 грн.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення суду по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та розгляд справи без належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, оскільки про призначення судового засідання на 08.02.2021 року він дізнався лише 10.02.2021 року із сайту Судова влада України. Крім того, зазначає, що уточнена позовна заява не була йому вручена взагалі.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Бродька А.І., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 , обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за його відсутності, без належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.
Згідно ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка не є обов`язковою.
Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. 
Згідно ж ч.  8 цієї статті днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Як вбачається з матеріалів справи, адресою місця проживання відповідача ОСОБА_1 є будинок АДРЕСА_1 та саме за цією адресою судом першої інстанції направлялися всі судові повідомлення про призначення справи до розгляду, у тому числі й на 08 лютого 2021 року.
Оскільки, судова повістка про призначення судового засідання на 08 лютого 2021 року, направлена судом першої інстанції за адресою проживання відповідача ОСОБА_1 , повернулася до суду із відміткою про відсутність особи за адресою проживання (т. 2 а.с. 128), що з урахуванням приписів п.п. 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважається належним повідомленням відповідача про час та місце розгляду справи, тому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору № KRP0GK00150630 від 18.01.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 22598,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 17.01.2019 року.
Пунктом 7.1 кредитного договору та додатковою угодою по кредитному договору встановлено графік заборгованості, згідно з яким, періодом сплати вважається період з «18» по «22» числа кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в такому порядку. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 304,71 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам за користування кредитом, винагороди. Пункт 7.1 додаткової угодою по кредитному договору встановлює, що періодом сплати вважається період з «08» по «12» числа кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в такому порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 327,54 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам за користування кредитом, винагороди, комісії.
У зв`язку з порушеннями відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 10.12.2020 року, наявна заборгованість в сумі 56314,37 доларів США, з яких: 12107,37 доларів США – заборгованість за тілом кредиту, 14375,63 доларів США – заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом, 2154,59 доларів США – заборгованість по комісії за користування кредитом; 27676,78 доларів США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. 
Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за тілом кредиту в сумі 12107,37 доларів США, що за курсом 28.04 гривень за 1 долар США відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.12.2020 року, складає 339490,65 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконував умови договору в частині повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим суд першої інстанції, з урахуванням вимог статті 13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про стягнення з нього на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, у розмірі 12107,37 доларів США.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Згідно з ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.
Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.
Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.
Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.
Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.
При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, зокрема, виписку з особового рахунку, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що надані  АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що за Кредитним договором № KRP0GK00150630 від 18.01.2007 року, станом на 10 грудня 2020 року, заборгованість за тілом кредиту становить 12107,37 доларів США, й цей розмір відповідачем не спростовано, ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції.
Колегією суддів не приймаються доводи апеляційної скарги про те, що судом було порушено норми процесуального права та уточнена позовна заява не була вручена відповідачеві ОСОБА_1 , оскільки позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК», при зверненні до суду з уточненою позовною заявою, дотримано вимог ч. 5 ст. 49 ЦПК України та надано до суду докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи – відповідачеві ОСОБА_1 (а.с. 129-142), а надання суду доказів вручення цієї заяви адресату нормами ЦПК України не передбачено.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 08 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: