ОКРЕМА  ДУМКА
суддів Великої Палати Верховного Суду Золотнікова О. С., Анцупової Т. О.,Григор`євої І. В., Князєва В. С., Ситнік О. М.
у справі № 9901/104/20 (провадження № 11-208заі20) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії
Короткий виклад історії справи
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до ВРП, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ВРП щодо неоприлюднення на своєму офіційному вебсайті hcj.gov.ua текстів усіх прийнятих нею нормативно-правових актів, актів індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), а саме ухвал про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги, постановлених одноособово членом Дисциплінарної палати - доповідачем; 
- зобов`язати ВРП оприлюднити на своєму офіційному вебсайті hcj.gov.ua тексти всіх прийнятих нею нормативно-правових актів, актів індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), а саме ухвал про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги, постановлених одноособово членом Дисциплінарної палати - доповідачем, з урахуванням вимог законів України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI)та від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII«Про Вищу раду правосуддя» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1798-VIII) з дня початку роботи цього органу.
На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що ВРП не оприлюднює на своєму офіційному вебсайті тексти ухвал про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги, постановлених одноособово членом Дисциплінарної палати - доповідачем, чим порушує прямі вимоги законів № 2939-VI та № 1798-VIII. 
Обґрунтовуючи порушення своїх прав, позивач указав на те, що він має право на доступ до публічної інформації, якому кореспондує обов`язок розпорядників такої інформації, у цьому випадку ВРП, оприлюднювати інформацію в порядку, визначеному Законом № 2939-VI. ОСОБА_1 зазначив, що тривалий час займається моніторингом діяльності ВРП, для чого йому потрібен доступ до всіх її рішень. Відсутність опублікованих ухвал, які складають абсолютну більшість рішень ВРП, унеможливлює належний аналіз її діяльності та здійснення такого моніторингу. До того ж ухвали ВРП про залишення дисциплінарних скарг без розгляду та повернення скаржникові часто містять «негативні» правові позиції органу, які відповідач більш ніде не висвітлює та не пояснює. Наприклад, ухвалою члена ВРП від 09 липня 2019 року № 4772/0/18-19 позивачу повернуто його дисциплінарну скаргу з тих причин, що скаржник, на думку відповідача, не зазначив свого місцезнаходження. Однак, як зазначає позивач, він указав у скарзі адресу свого офісу, а член ВРП в ухвалі трактував законодавче поняття «місцезнаходження» як «місце реєстрації скаржника», на підставі чого й повернув скаргу. Оскільки ВРП ніколи не публікувала подібних ухвал, позивач не був ознайомлений з такою позицією ВРП, через що не мав можливості оформити скаргу відповідно до практики ВРП.
На переконання позивача, оскільки ВРП своєю бездіяльністю порушує його право на доступ до публічної інформації про свою діяльність, то таке право підлягає судовому захисту.
Суд першої інстанції встановив, що 04 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ВРП зі скаргою в порядку Закону України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян», у якій просив ВРП оприлюднити на офіційному вебсайті hcj.gov.ua тексти всіх прийнятих нею нормативно-правових актів, актів індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), а саме ухвал про залишення скарг без розгляду та їх повернення, постановлених одноособово членом Дисциплінарної палати - доповідачем, з урахуванням вимог законів № 2939-VI та № 1798-VIII, з дня початку роботи ВРП. 
ВРП листом від 18 березня 2020 року повідомила позивачу, що Закон № 1798-VIII та Регламент Вищої ради правосуддя, затверджений рішенням ВРП від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (далі - Регламент), не передбачають публікації тексту одноособових ухвал членів ВРП. Також відповідач зазначив, що до ВРП не надходили запити на інформацію щодо надання копій одноособових ухвал членів ВРП про повернення дисциплінарних скарг, а тому не вбачається порушення ВРП прав позивача. 
За інформацією відповідача, за період діяльності ВРП протягом 2017-2020 років прийнято майже 30 тисяч ухвал про залишення без розгляду дисциплінарних скарг стосовно суддів різних інстанцій на всій території держави. 
На офіційному вебсайті ВРП у розділі «Акти ВРП» міститься список і тексти актів ВРП, які прийняті з 31 січня 2017 року. Проте вказаний розділ не містить ухвал про залишення без розгляду та повернення дисциплінарних скарг, постановлених одноособово членами Дисциплінарної палати - доповідачами.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 22 червня 2020 року відмовив у задоволенні позову.
Судове рішення мотивовано тим, що:
- аналіз положень статей 5, 20, 26, 32, 34, 35 Закону № 1798-VIIIдозволяє констатувати, що законодавець розмежував повноваження ВРП (як колегіального органу), її органів (як колегіальних утворень), а також члена ВРП. Слід відрізняти склад ВРП (глава 2 Закону № 1798-VIII) від її структури (глава 5 цього Закону); зокрема, тоді як ВРП складається з двадцяти одного члена, до її структури (якщо питання вирішується не у пленарному складі) входять дисциплінарні палати, інші органи (частина шоста статті 26 цього Закону), а при ВРП діють Комісія з питань доброчесності та етики (стаття 28-1 цього Закону) та Комісія з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя (стаття 29 цього Закону); 
- зазначені суб`єкти мають різний обсяг правосуб`єктності, повноважень, функцій, прав, тому не можна ототожнювати рішення ВРП, яке в значенні Закону № 1798-VIII може бути лише колегіальним (як і рішення її органів), з «рішеннями» членів ВРП, у тому числі одноособовими ухвалами про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги; 
- у частині шостій статті 34 Закону № 1798-VIII ідеться про обов`язок офіційного оприлюднення лише рішень ВРП та її органів (тобто актів, прийнятих колегіальним складом). Натомість Закон № 1798-VIIIне містить вимог щодо оприлюднення ухвал члена ВРП, тому доводи позивача про порушення відповідачем вимог цього Закону у зв`язку з неоприлюдненням ухвал про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги, постановлених одноособово членом Дисциплінарної палати ВРП - доповідачем, не є обґрунтованими;
- водночас ухвала, постановлена членом ВРП в результаті проведення попередньої перевірки дисциплінарної скарги, є актом індивідуальної дії, а інформація, яку вона містить, відповідає ознакам публічної в значенні частини першої статті 1 Закону № 2939-VI;
- звертаючись із позовом до суду, позивач просив про доступ до публічної інформації шляхом її оприлюднення на вебсайті органу, що є оприлюдненням у формі відкритих даних; згідно з додатком до Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 835 (далі - Постанова № 835; у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 409), до переліку наборів даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, віднесено рішення ВРП, прийняті в колегіальному складі, а відтак ухвала члена Дисциплінарної палати ВРП не віднесена до переліку наборів даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних.
За висновком суду першої інстанції, обмеження щодо оприлюднення у формі відкритих даних усіх ухвал членів дисциплінарних палат ВРП не позбавляє позивача можливості на отримання інформації в інший спосіб.
Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначив, що оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права. 
На думку скаржника, одноособова ухвала члена ВРП про залишення дисциплінарної скарги без розгляду - це один із визначених законом способів прийняття органами ВРП (її дисциплінарними палатами) своїх рішень. Єдиною відмінністю такого рішення від інших є те, що воно приймається не на засіданні ВРП чи її органу, не відкрито, та не більшістю шляхом відкритого голосування. Разом з тим закон установлює до цих ухвал такі ж вимоги, як і до ухвал дисциплінарних палат. Отже, член Дисциплінарної палати ВРП, постановляючи ухвалу про залишення дисциплінарної скарги без розгляду, не діє як самостійний суб`єкт ухвалення рішень, а реалізовує повноваження Дисциплінарної палати ВРП у визначений законодавством спосіб, а відтак такі рішення також підлягають публікації на офіційному вебсайті ВРП. 
Крім того, скаржник стверджував, що його позовні вимоги стосувалися оприлюднення на офіційному вебсайті ухвал членів ВРП - доповідачів про залишення скарг без розгляду загалом, у будь-якому форматі на власний вибір ВРП, а не конкретно в форматі відкритих даних, тому суд першої інстанції самовільно підмінив його позовні вимоги, деталізувавши формат публікації ухвал членів ВРП на сайті, за результатами чого дійшов помилкового висновку про відмову в їх задоволенні. При цьому суд визнав, що ухвала, постановлена членом ВРП в результаті проведення попередньої перевірки дисциплінарної скарги, є актом індивідуальної дії, а інформація, яку вона містить, відповідає ознакам публічної в розумінні частини першої статті 1 Закону № 2939-VI.
Скаржник також зазначив, що Постанова № 835 визначає два переліки наборів даних, які підлягають оприлюдненню розпорядниками в форматі відкритих даних: 1) ті, які мають публікувати усі розпорядники інформації (у межах компетенції); 2) спеціальні набори (які мають публікувати окремі розпорядники). Відповідно до Постанови № 835 ВРП зобов`язана публікувати 2 набори даних (які частково пересікаються один з іншим): 1) нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником інформації, проекти нормативно-правових актів, інформація, визначена законодавством про засади регуляторної політики (як і всі розпорядники); 2) рішення ВРП (з фіксацією поіменного голосування, крім випадків проведення таємного голосування на підставі Закону № 1798-VIII(спеціальний набір даних ВРП). Отже, Постанова № 835 зобов`язує ВРП оприлюднювати одноособові ухвали своїх членів про залишення без розгляду дисциплінарних скарг у форматі відкритих даних (хоч позивач не заявляв таких вимог). При цьому суд першої інстанції не аналізував обов`язки ВРП щодо публікації першого із зазначених наборів даних, який за змістом є частково ідентичним пункту 2 частини першої статті 15 Закону № 2939-VI, зокрема, у частині публікації актів індивідуальної дії.
На підставі викладеного скаржник просив скасувати оскаржуване рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити повністю його позов.
У відзиві на апеляційну скаргу ВРП зазначила, що не погоджується з доводами й вимогами апеляційної скарги та вважає їх безпідставними, адже суд першої інстанції повно, всебічно дослідив усі обставини справи та ухвалив законне та обґрунтоване рішення. 
На думку відповідача, виходячи з положень статей 26, 34 Закону № 1798-VIII, статті 108 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII)у межах дисциплінарного провадження оприлюдненню на офіційному вебсайті ВРП підлягають лише рішення, які ухвалені колегіально ВРП або її дисциплінарними палатами. Оприлюднення на офіційному вебсайті ВРП текстів одноособових ухвал членів ВРП про залишення без розгляду та повернення дисциплінарних скарг Закон № 1798-VIIIта Регламент не передбачають. Доводи позивача щодо необхідності оприлюднення на офіційному вебсайті ВРП таких ухвал ґрунтуються виключно на власному тлумаченні норм законодавства. Одноособова ухвала члена ВРП про залишення без розгляду дисциплінарної скарги не є рішенням ВРП чи її дисциплінарного органу та не має публікуватися на офіційному вебсайті ВРП, при цьому копія цієї ухвали направляється скаржнику, який не позбавлений можливості бути обізнаним про підстави такого повернення.
Відповідач також указав, що ОСОБА_1 не наводить переконливих доводів щодо порушення ВРП його прав, що є підставою звернення за їх захистом до суду, оскільки ВРП діє відповідно до норм чинного законодавства та на виконання положень статті 26 Закону № 1798-VIII на офіційному вебсайті ВРП оприлюднюються повні тексти ухвал та рішень, ухвалених ВРП та її органами. 
У зв`язку з викладеним ВРП просила залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржуване рішення Верховного Суду у складі колегії суддів касаційного адміністративного суду - без змін.
Основні мотиви, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду
Велика Палата Верховного Суду постановою від 15 квітня 2021 року задовольнила частково апеляційну скаргу   ОСОБА_1  та скасувала рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 червня 2020 року, ухваливши нове рішення, яким позовні вимоги   ОСОБА_1 задовольнила частково:
- визнала протиправною бездіяльність ВРП щодо неоприлюднення на її офіційному вебсайті нормативно-правових актів, актів індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), а саме ухвал про залишення без розгляду та повернення дисциплінарних скарг, постановлених одноособово членом Дисциплінарної палати - доповідачем, починаючи з 11 жовтня 2019 року; 
- зобов`язала ВРП оприлюднити на її офіційному вебсайті нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), а саме ухвали про залишення без розгляду та повернення дисциплінарних скарг, постановлені одноособово членом Дисциплінарної палати - доповідачем, починаючи з 11 жовтня 2019 року, з урахуванням вимог та обмежень, встановлених Законом № 2939-VI та іншими актами чинного законодавства України.
В іншій частині вимог (за період з дня початку роботи ВРП - 12 січня 2017 року по 10 жовтня 2019 року) Велика Палата Верховного Суду позовну заяву залишила без розгляду.
На обґрунтування прийнятого рішення Велика Палата Верховного Суду вказала, що з огляду на пункт 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI та частину першу статті 1 Закону № 1798-VIII ВРП як суб`єкт владних повноважень є розпорядником інформації, що зумовлює обов`язок оприлюднювати інформацію в порядку, визначеному Законом № 2939-VI. 
Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції про те, що рішення ВРП як колегіального органу не можна ототожнювати з рішенням її органів, позаяк зазначені суб`єкти мають різний обсяг повноважень та функцій, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що як ухвала про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги, постановлена одноособово членом Дисциплінарної палати - доповідачем, так і ухвала про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги, постановлена Дисциплінарною палатою ВРП, є результатом дій з попереднього вивчення матеріалів, що мають ознаки вчинення суддею дисциплінарного проступку, стосуються реалізації повноважень ВРП із забезпечення здійснення дисциплінарним органом дисциплінарного провадження щодо судді після надходження до ВРП скарги щодо дисциплінарного проступку судді, ухвалюються на тій самій стадії вирішення питання про дисциплінарну відповідальність судді та на підставі однієї й тієї ж самої статті Закону № 1798-VIII, мають однакові наслідки їх ухвалення. З положень Закону № 1798-VIII, що регулюють повноваження ВРП, її органів (органів, які діють при ній) та членів ВРП, випливає, що члени ВРП не мають самостійної правосуб`єктності, повноважень, функцій, прав у питаннях, які стосуються надходження дисциплінарних скарг та попереднього вивчення матеріалів як стадії дисциплінарного провадження, за межами свого статусу як члена дисциплінарного органу. Тож за змістом статті 42 Закону № 1798-VIII, глави 9 Регламенту ухвала про повернення дисциплінарної скарги скаржнику, постановлена одноособово членом Дисциплінарної палати - доповідачем, є результатом розгляду питань, віднесених Законом № 1798-VIII до компетенції ВРП та її органів, формою рішення ВРП, прийнятим щодо дисциплінарного провадження.
Водночас Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду при вирішенні цього спору дійшов правильного висновку про те, що ухвала, постановлена членом ВРП в результаті проведення попередньої перевірки дисциплінарної скарги, є актом індивідуальної дії, а інформація, яку вона містить, відповідає ознакам публічної в значенні частини першої статті 1 Закону № 2939-VІ. 
При цьому Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що відмінність між нормативно-правовими й індивідуальними актами зумовлює відмінність в обсягу відповідної інформації, яку за Законом № 2939-VI має оприлюднити відповідний розпорядник інформації. Так, нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (юридичні норми), тоді як акт індивідуальної дії - індивідуалізовані (індивідуально-конкретні) приписи, що є результатом застосування юридичних норм; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються у нормативно регламентованій ситуації, а акт індивідуальної дії адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт індивідуальної дії - конкретну життєву ситуацію; на відміну від акта індивідуальної дії нормативно-правовий акт не вичерпує дію фактами його застосування. Означені відмінності між нормативно-правовими актами й актами індивідуальної дії зумовлюють визначені у чинному законодавстві України та спрямовані, зокрема, на захист персональних даних обмеження щодо оприлюднення актів індивідуальної дії.
Велика Палата Верховного Суду також послалася на частину першу статті 10-1 Закону № 2939-VI, що набрала чинності 01 травня 2015 року, відповідно до якої публічна інформація у формі відкритих даних - це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання. Розпорядники інформації зобов`язані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному вебпорталі відкритих даних та на своїх вебсайтах.
До того ж Велика Палата Верховного Суду зазначила, що 21 жовтня 2015 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 835, якою затвердив Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних. Ця Постанова набрала чинності 24 жовтня 2015 року. Згідно з її пунктом 2 у первинній редакції розпорядники інформації, визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації», мали забезпечити протягом шести місяців оприлюднення та подальше оновлення на своїх офіційних вебсайтах наборів даних згідно з указаним Положенням. В останньому Кабінет Міністрів України визначив вимоги до формату і структури наборів даних, що підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, періодичність оновлення та порядок їх оприлюднення, а також перелік таких наборів (абзац перший пункту 1 Положення). Згідно з додатком «Перелік наборів даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних» до цього Положення усі розпорядники інформації оприлюднюють у формі відкритих даних переліки нормативно-правових актів, актів індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийнятих розпорядником інформації, а ВРП, окрім іншого, має оприлюднювати у формі відкритих даних усі рішення, в тому числі рішення її органів. 
За висновками Великої Палати Верховного Суду, ВРП як розпорядник інформації зобов`язана оприлюднити на своєму офіційному вебсайті hcj.gov.ua прийняті нею нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), а саме постановлені одноособово членом Дисциплінарної палати - доповідачем ухвали про залишення без розгляду та повернення дисциплінарних скарг. Оскільки станом на момент розгляду цієї справи ВРП таких рішень на своєму вебсайті не оприлюднила, то наявні підстави для визнання такої бездіяльності протиправною. При цьому надання на офіційному вебсайті розпорядника інформації доступу до актів індивідуальної дії, що стосуються судової влади, має забезпечувати справедливий баланс між підтриманням авторитету та неупередженості правосуддя, дотриманням прав осіб, яких стосуються ці акти, з одного боку, та гарантіями права на свободу вираження поглядів, зокрема права одержувати публічну інформацію, з іншого боку. Тому суд може зобов'язати відповідача оприлюднити на офіційному вебсайті нормативно-правові й індивідуальні (крім внутрішньоорганізаційних) акти, а саме ухвали про залишення без розгляду та повернення дисциплінарних скарг, постановлені одноособово членом Дисциплінарної палати - доповідачем, з урахуванням обмежень, установлених як Законом № 2939-VI, так і іншими актами чинного законодавства України. Близькі за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 9901/76/19 (провадження № 11-965заі19). Проте з огляду на положення частини другої статті 122 та частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), що регулюють строки звернення до адміністративного суду та наслідки пропущення цих строків, Велика Палата Верховного Суду задовольнила позовні вимоги частково: визнала протиправною оскаржену бездіяльність відповідача починаючи з 11 жовтня 2019 року (за шість місяців до дати звернення до суду) та зобов`язала його оприлюднити на офіційному вебсайті нормативно-правові й індивідуальні акти (крім внутрішньоорганізаційних), а саме постановлені одноособово членом Дисциплінарної палати - доповідачем ухвали про залишення без розгляду та повернення дисциплінарних скарг, прийняті починаючи з 11 жовтня 2019 року; в іншій же частині позов залишила без розгляду з огляду на пропуск установленого строку звернення з адміністративним позовом. 
Підстави і мотиви для висловлення окремої думки
Відповідно до частини третьої статті 34 КАС України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. 
Вважаємо помилковим висновок Великої Палати Верховного Суду про скасування рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 червня 2020 року та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову з таких міркувань.
Відповідно до частини першої статті 131 Конституції України в Україні діє ВРП.
Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 1798-VIII ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
Частинами другою та п`ятою статті 131 Конституції України визначено, що ВРП складається з двадцяти одного члена, з яких десятьох - обирає з`їзд суддів України з числа суддів чи суддів у відставці, двох - призначає Президент України, двох - обирає Верховна Рада України, двох - обирає з`їзд адвокатів України, двох - обирає всеукраїнська конференція прокурорів, двох - обирає з`їзд представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ.
Строк повноважень обраних (призначених) членів ВРП становить чотири роки. Одна й та ж особа не може обіймати посаду члена ВРП два строки поспіль.
Наведені приписи Конституції України кореспондуються з положеннями частин першої та другої статті 5 Закону № 1798-VIII.
Главою 5 розділу I Закону № 1798-VIII визначено структуру ВРП.
Так, частинами другою - четвертою статті 26 Закону № 1798-VIII визначено, що для розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів ВРП утворює дисциплінарні палати з числа членів ВРП.
Кількість дисциплінарних палат та кількісний склад кожної палати визначаються рішенням ВРП з урахуванням вимог цього Закону.
До складу кожної Дисциплінарної палати входить щонайменше чотири члени ВРП. При формуванні дисциплінарних палат ВРП має забезпечити, щоб щонайменше половина, а якщо це неможливо - принаймні значна частина членів кожної Дисциплінарної палати були суддями або суддями у відставці.
Крім цього, Законом № 1798-VIII визначено, що при ВРП утворені такі органи: Секретаріат ВРП (стаття 27), Служба інспекторів ВРП (стаття 28), Комісія з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя (стаття 29 Закону).
Відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1798-VIII дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють дисциплінарні палати ВРП.
Частиною першою статті 43 Закону № 1798-VIII передбачено, що член Дисциплінарної палати, визначений для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (доповідач): 1) вивчає дисциплінарну скаргу і перевіряє її відповідність вимогам закону; 2) за наявності підстав, визначених пунктами 1-5 частини першої статті 44 цього Закону, - повертає дисциплінарну скаргу скаржнику; 3) за наявності підстав, визначених пунктом 6 частини першої статті 44 цього Закону, - передає скаргу на розгляд Дисциплінарної палати для ухвалення рішення щодо залишення без розгляду та повернення її скаржнику або відкриття дисциплінарної справи; 4) за відсутності підстав для залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги - готує матеріали у строки, встановлені регламентом, з пропозицією про відкриття чи відмову у відкритті дисциплінарної справи.
Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1798-VIII дисциплінарна скарга залишається без розгляду та повертається скаржнику, якщо: 1) дисциплінарна скарга подана з порушенням порядку, визначеного Законом № 1402-VIII; 2) дисциплінарна скарга не містить відомостей про ознаки дисциплінарного проступку судді; 3) дисциплінарна скарга не містить посилання на фактичні дані (свідчення, докази) щодо дисциплінарного проступку судді; 4) дисциплінарна скарга містить виражені у непристойній формі висловлювання або висловлювання, що принижують честь і гідність будь-якої особи; 5) у дисциплінарній скарзі порушується питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді, звільненого з посади або повноваження якого припинені; 6) дисциплінарна скарга ґрунтується лише на доводах, що можуть бути перевірені виключно судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.
Частиною четвертою статті 44 Закону № 1798-VIII визначено, що рішення про повернення дисциплінарної скарги оскарженню не підлягає.
Згідно з абзацами першим та третім пункту 9.1 Регламенту результатом розгляду питань діяльності ВРП та її органів, віднесених Законом № 1798-VIII до їх компетенції, а також вирішення питань організаційної діяльності Ради є рішення, які ухвалюють у таких формах: а) рішення; б) ухвала; в) протокольна ухвала.
Питання, пов`язані з відкриттям справи, зупиненням провадження у справі, залишенням заяви без розгляду та її поверненням, поверненням дисциплінарної скарги, а також в інших випадках, визначених цим Регламентом, вирішуються шляхом постановлення ухвал.
На переконання ОСОБА_1 , тексти всіх прийнятих ВРП нормативно-правових актів, актів індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), а саме ухвали про залишення дисциплінарної скарги без розгляду та повернення її скаржнику, постановлені одноособово членом Дисциплінарної палати ВРП - доповідачем, повинні бути оприлюднені відповідно до вимог законів № 2939-VI та № 1798-VIII.
Проте відповідно до частини шостої статті 34 Закону № 1798-VIII резолютивна частина рішення ВРП, її органів оголошується публічно, безпосередньо після його ухвалення, а повний текст рішення оприлюднюється на офіційному вебсайті ВРП не пізніше ніж на сьомий день із дня його ухвалення, якщо інше не визначено законом.
Встановивши, що в наведеній вище нормі йдеться про обов`язок оприлюднення лише повного тексту рішень ВРП та її органів (тобто актів, прийнятих колегіальним складом), Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зробив правильний висновок про безпідставність доводів позивача про порушення відповідачем вимог Закону № 1798-VIII у зв`язку з неоприлюдненням ухвал про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги, постановлених одноособово членом Дисциплінарної палати ВРП - доповідачем.
Водночас Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що ухвала, постановлена членом ВРП в результаті проведення попередньої перевірки дисциплінарної скарги, є актом індивідуальної дії, а інформація, яку вона містить, відповідає ознакам публічної в значенні частини першої статті 1 Закону № 2939-VІ. Звертаючись із позовом до суду, позивач просив про доступ до публічної інформації шляхом її оприлюднення на вебсайті органу, що, на думку суду першої інстанції, є оприлюдненням у формі відкритих даних.
Так, 01 травня 2015 року набрав чинності Закон України від 09 квітня 2015 року № 319-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо доступу до публічної інформації у формі відкритих даних» (далі - Закон № 319-VIII), яким Закон № 2939-VI доповнено статтею 10-1.
За змістом частин першої та четвертої статті 10-1 Закону № 2939-VI публічна інформація у формі відкритих даних - це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання. 
Розпорядники інформації зобов`язані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному вебпорталі відкритих даних та на своїх вебсайтах (частина перша).
Перелік наборів даних, що підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, вимоги до формату і структури таких наборів даних, періодичність їх оновлення визначаються Кабінетом Міністрів України. При цьому до такого переліку Кабінет Міністрів України обов`язково включає інформацію, доступ до якої у формі відкритих даних передбачено законом. Створення та забезпечення функціонування Єдиного державного вебпорталу відкритих даних здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері електронного урядування.
На виконання статті 10-1 Закону № 2939-VI 21 жовтня 2015 року Кабінет Міністрів України Постановою № 835 затвердив Положення про набори даних, які підлягають оприлюднення у формі відкритих даних, яке визначає вимоги до формату і структури наборів даних, що підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, періодичність оновлення та порядок їх оприлюднення, а також перелік таких наборів даних.
Відповідно до пунктів 3 і 4 цього Положення розпорядники інформації згідно з цим Положенням оприлюднюють у формі відкритих даних набір даних, визначений у переліку наборів даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, згідно з додатком, а також будь-які інші наявні дані, що відповідають визначенню публічної інформації у формі відкритих даних.
Набори даних оприлюднюються та регулярно оновлюються розпорядником інформації на його офіційному вебсайті та на його вебсторінці на Єдиному державному вебпорталі відкритих даних.
Додаток «Перелік наборів даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних» до Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, затвердженого Постановою № 835 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 409 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо відкритих даних»), спочатку передбачає набори даних, які підлягають оприлюдненню усіма розпорядниками інформації (у межах компетенції), до яких віднесено, зокрема, нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником інформації, проекти нормативно-правових актів, інформацію, визначену законодавством про засади регуляторної політики, а також набори даних стосовно конкретних розпорядників інформації. Так, ВРП оприлюднює рішення (з фіксацією поіменного голосування, крім випадків проведення таємного голосування на підставі Закону № 1798-VIII).
Отже, Постановою № 835 до переліку наборів даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, віднесено рішення ВРП, прийняті в колегіальному складі, а відтак ухвали, постановлені одноособово членом Дисциплінарної палати - доповідачем, цією Постановою не віднесені до переліку наборів даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних.
Водночас останнє речення пункту 7.55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 квітня 2021 року, на нашу думку, містить некоректне посилання на зміст додатку «Перелік наборів даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних» до Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, затвердженого Постановою № 835, а саме: «Згідно з додатком «Перелік наборів даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних» до цього Положення усі розпорядники інформації оприлюднюють у формі відкритих даних переліки нормативно-правових актів, актів індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийнятих розпорядником інформації, а ВРП, окрім іншого, має оприлюднювати у формі відкритих даних всі рішення, в тому числі рішення її органів».
Крім цього, посилання Великої Палати Верховного Суду в тексті постанови (пункти 7.64 - 7.68) на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 9901/76/19 (провадження № 11-965заі19), також не є коректним, оскільки у вказаній справі особа звернулася з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача оприлюднити на офіційному вебсайті за адресою vkksu.gov.ua тексти прийнятих ним у період з 09 травня 2011 року до 10 лютого 2019 року рішень пленарного складу, палат і колегій.
Отже, на наше переконання, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду правильно відмовив у задоволенні позову. 
З огляду на викладене не було підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 червня 2020 року та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
 
Судді Великої Палати 
Верховного Суду:                                                                                                  О. С. Золотніков
                                                                                                                                  Т. О. Анцупова
І. В. Григор`єва
В. С. Князєв
О. М. Ситнік