Ухвала
Іменем України 
13 липня 2021 року
м. Київ
справа № 401/765/19
провадження № 51-1823км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів:                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2020 року та  вирок Кропивницького апеляційного суду від 07 квітня 2021 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,
встановив:
Зі змісту касаційної скарги убачається, що потерпілий порушує питання 
про перегляд в касаційному порядку вказаних судових рішень в частині вирішення цивільного позову.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог                           пунктів 3, 4 ч. 2, ч. 3, ч. 5 та ч. 6 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються судове рішення, що оскаржується, обґрунтування заявлених скаржником вимог                       із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, думка особи, яка подає скаргу, з приводу її участі у касаційному розгляді. Крім того, до касаційної скарги додаються копії судових рішень, що оскаржуються, та копій касаційної скарги з додатками в кількості, необхідній 
для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що  не  були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону 
(ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого 
(ст. 414 КПК України). 
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно 
до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. 
Однак, всупереч вищевказаному потерпілий, як убачається зі змісту касаційної скарги, у вступній її частині оскаржує вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2020 року, який і просить скасувати, тоді як у мотивувальній частині скарги виражає свою незгоду із вироком зазначеного суду від 15 листопада 2019 року, чим допустив суперечності. Зазначене перешкоджає суду касаційної інстанції визначитись з предметом перевірки 
у касаційному порядку.
Крім цього, потерпілий не наводить у скарзі конкретних порушень закону, допущених судом першої інстанції при постановленні оскарженого вироку, 
які відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України з урахуванням положень 
статей 412-414 цього Кодексу є підставами для його скасування, про що сформульовані його вимоги.
Крім того, ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не навів обґрунтування допущення судом апеляційної інстанції таких порушень норм процесуального закону, які в силу ст. 412 КПК України є істотними і тягнуть за собою скасування оскаржуваного вироку апеляційного суду на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 
ст. 438 КПК України.
Крім цього, потерпілий, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається 
на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України 
не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Також, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України, потерпілий у скарзі не зазначає                     чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Крім того, до касаційної скарги на виконання вимог ч. 5 ст. 427 КПК України взагалі 
не додано копій оскаржуваних судових рішень.
До того ж потерпілому слід звернути увагу на те, що копії зазначених судових рішень, як доданих до касаційної скарги додатків, з огляду на положення ч. 6 
ст. 427 КПК України він має додати у кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається 
без руху. 
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд 
постановив:
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2020 року та  вирок Кропивницького апеляційного суду від 07 квітня 2021 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                         ОСОБА_3