ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 756/17018/18                                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  03 серпня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Бєлової Л.В.
суддів:                     Аліменка В.О., Безименної Н.В.   

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2020 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Київської області про визнання протиправними дій, -
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправними дії прокуратури Київської області щодо несплати грошової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожний повний рік роботи відповідно до частини п`ятнадцятої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991; 
- зобов`язати прокуратуру Київської області здійснити нарахування та виплату позивачу грошової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожні 17 років роботи відповідно до частини п`ятнадцятої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи.  
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт наполягає, що прокуратурою Київської області було неприпустимо обмежені його конституційні права щодо безпідставної відмови у нарахуванні та виплаті грошової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі місячного заробітку, з якого нараховано пенсія за кожний повний рік роботи відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року. 
29 червня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Київської обласної прокуратури, в якому відповідач повністю підтримує правову позицію суду першої інстанції та вказує про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 05.03.1993    ОСОБА_1 проходив публічну службу на різних посадах в прокуратурі Київської області.
Наказом прокуратури Київської області від 11.03.2010 №125к позивача звільнено з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими установами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією управління нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство прокуратури Київської області, на яку він був призначений тимчасово на період відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_2 , з 11.03.2010 у зв`язку із закінченням строку та виходом з відпустки останньої   (пункт 2 статті 36 КЗпП України). 
Указаним наказом також доручено відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури Київської області провести з ОСОБА_1 відповідний розрахунок.
При проведенні згаданого розрахунку   позивачу не було виплачено грошову допомогу у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія відповідно до частини п`ятнадцятої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991
З огляду на викладене ОСОБА_1 звернувся до прокурора Київської області із заявою від 20.08.2018, в якій просив в позасудовому порядку вирішити питання щодо виплати йому вищевказаної грошової допомоги.
Листом від 9.11.2018 №18-38 вих.18 прокуратура Київської області повідомила позивача про відсутність підстав для виплати йому грошової допомоги, оскільки наказ про вихід ОСОБА_1 на пенсію за вислугою років та виплату йому у зв`язку з цим грошової допомоги відповідно до частини п`ятнадцятої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 названою прокуратурою не приймався.. 
Вважаючи невиплату грошової допомоги відповідно до частини п`ятнадцятої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що у ході судового розгляду справи судом не здобуто доказів виходу позивача на пенсію з органів прокуратури за вислугою років або по інвалідності, що свідчить про відсутність підстав для виплати йому грошової допомоги відповідно до частини п`ятнадцятої статті 50-1 Закону №1789-XII. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII (чинним на момент виникнення спірних правовідносин - звільнення позивача з посади, у відповідній редакції). 
Відповідно до частини першої статті 50-1 Закону №1789-XII, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу  років незалежно  від  віку.  Пенсія  призначається  в  розмірі  80 відсотків  від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати,  до котрої включаються всі види оплати  праці,  на  які  нараховуються страхові   внески,   одержуваної   перед   місяцем   звернення  за  призначенням пенсії.  За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах  пенсія  збільшується  на  2  відсотки,  але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. 
Згідно з частиною четвертою вищевказаної статті, працівникам,  які не мають вислуги 20 років, якщо стаж служби в   органах прокуратури  становить  не  менше  10  років,  після досягнення  чоловіками  55  років  при страховому стажі 25 років і більше,  а  жінками  -  50  років  при страховому стажі 20 років і більше,  пенсія  призначається  у розмірі, пропорційному кількості повних  років  роботи  на  прокурорських  посадах  з розрахунку 80 відсотків  місячного  заробітку за 20 років вислуги. За кожний рік страхового стажу понад 25 років для чоловіків і 20 років для жінок  пенсія  збільшується на один відсоток місячного заробітку, з якого вона  обчислюється.
Згідно з частиною п`ятою статті 50-1 Закону №1789-XII, до 20-річного  стажу  роботи,  що  дає  право  на  пенсію  за вислугою     років, зараховується  час  роботи  на  прокурорських посадах,     перелічених у статті 56 цього Закону,  в тому числі у військовій  прокуратурі,   стажистами   в   органах   прокуратури,  слідчими,   суддями,  на  посадах  начальницького  складу  органів внутрішніх справ,  офіцерських  посадах  Служби  безпеки  України, посадах    державних   службовців,  які  займають  особи  з  вищою юридичною  освітою,  в  науково-навчальних  закладах   Генеральної прокуратури  України працівникам,  яким присвоєно класні чини,  на виборних  посадах  у  державних  органах,  на  посадах   в   інших організаціях,   якщо   працівники,  що  мають  класні  чини,  були направлені туди,  а  потім  повернулися  в  прокуратуру,  строкова військова  служба,  половина  строку  навчання  у  вищих юридичних навчальних  закладах,  частково  оплачувана  відпустка  жінкам  по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. 
Відповідно до приписів частин сьомої-дев`ятої статті 50-1 Закону №1789-XII, право на   пенсію   за   вислугу   років   мають  особи,  які безпосередньо  перед  зверненням  за  призначенням  такої   пенсії працюють  в  органах  прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної  прокуратури  України,  а  також  особи,  звільнені  з прокурорсько-слідчих посад органів прокуратури за станом здоров`я,  у зв`язку із скороченням чисельності або штату  працівників  та  у зв`язку з обранням їх на виборні посади органів державної влади чи органів місцевого самоврядування. 
Прокурорам і слідчим,  що визнані інвалідами I або II  групи, призначається  пенсія  по  інвалідності  в розмірах,  передбачених частиною першою цієї статті,  за наявності стажу роботи в  органах прокуратури не менше 10 років. 
Прокурорам і  слідчим,  які  мають  одночасно  право на різні державні пенсії,  призначається одна пенсія за  їхнім  вибором,  у тому числі на умовах,  передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».  Військові  прокурори  і  слідчі військових прокуратур при звільненні  з  військової  служби  мають  право  на  одержання  пенсії  відповідно  до  цієї  статті  або на одержання пенсії, встановленої законом для військовослужбовців. 
При цьому, приписи частини п`ятнадцятої статті 50-1 Закону №1789-XII передбачають, що прокурорам і слідчим у разі виходу на пенсію за вислугою років чи по інвалідності виплачується грошова допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором,  слідчим прокуратури чи  на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури. 
З системного аналізу наведеної вище законодавчої норми в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, слідує, що право на виплату грошової допомоги у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором,  слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури, мають прокурори та слідчі виключно при виході на пенсію за вислугою років чи по інвалідності. 
Жодних інших випадків виплати зазначеної вище грошової допомоги приписи Закону №1789-XII не передбачають. 
З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що позивачу період з 17.07.1968 по 01.12.1992 проходив службу в органах внутрішніх справ та звільнений зі служби у зв`язку із виходом на пенсію, тобто позивач реалізував своє право на призначення пенсії на службі в органах внутрішніх справ. В подальшому, як зазначає сам апелянт, ОСОБА_3 лише реалізував своє право на перехід на прокурорську пенсію у 2003 році. 
Наказом прокуратури Київської області від 11.03.2010 №125к позивача звільнено з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими установами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією управління нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство прокуратури Київської області, на яку він був призначений тимчасово на період відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_2 , з 11.03.2010 у зв`язку із закінченням строку та виходом з відпустки останньої   (пункт 2 статті 36 КЗпП України).
В той же час, як було вірно встановлено судом першої інстанції, в матеріалах справи відсутні докази виходу ОСОБА_1 на пенсію з органів прокуратури за вислугою років або по інвалідності, що свідчить про відсутність підстав для виплати йому грошової допомоги відповідно до частини п`ятнадцятої статті 50-1 Закону №1789-XII. 
Так, колегія суддів звертає увагу, що колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 28 квітня 2015 року у справі № 21-87а15 дійшла такого правового висновку: обов`язковою умовою виплати одноразової грошової допомоги, встановленої частиною п`ятнадцятою статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, є вихід працівника на пенсію за вислугу років. 
Відтак, мотиви, якими позивач обґрунтовує можливість застосування Закону № 1789-ХІІ до спірних відносин ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм законодавства. Виплата грошової допомоги пов`язується з виходом на пенсію за вислугою років, що своєю чергою передбачає звільнення з органів прокуратури.
Оскільки в матеріалах справи відсутнє підтвердження звільнення ОСОБА_1 як працівника органів прокуратури з посади у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років чи за інвалідністю відповідно до приписів Закону №1789-XII, то підстави для виплати йому грошової допомоги відповідно до частини п`ятнадцятої статті 50-1 Закону №1789-XII відсутні.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України    та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Прокуратури Київської області про визнання протиправними дій.
Згідно з положеннями  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.  243,  315,  316,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2020 року - залишити без задоволення. 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                            В.О. Аліменко, 

                                                                                                     Н.В. Безименна