П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 серпня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/1070/21	
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:  
              Головуючого:              Градовського Ю.М.
              суддів:                          Крусяна А.В., 
                                                    Яковлєва О.В.
                         при секретарі:               Шатан В.О.  
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України, Державної екологічної інспекції в Одеській області, треті особи: Державна екологічна інспекція Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області), ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання поновити на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:
          У січні 2021р. ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції України, Державної екологічної інспекції в Одеській області, треті особи: Державна екологічна інспекція Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області), ОСОБА_2 , в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Державної екологічної інспекції України від 9.12.2020р. за №438-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- зобов`язати відповідача поновити ОСОБА_1 на рівнозначній посаді начальника Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області);
- стягнути на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції України.
          В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він обіймав посаду категорії «Б» та був начальником Держаної екологічної інспекції в Одеській області - Головного державного інспектора охорони навколишнього природного середовища Одеської області та в подальшому його було звільнено.
Позивач вважає, що його безпідставно звільнено з посади, яку він обіймав, оскільки конкретна підстава такого звільнення в попередженні не зазначена, що призводить до стану юридичної невизначеності, фактично відбулася реорганізація Державної екологічної інспекції в Одеській області шляхом злиття двох територіальних органів в один з міжрегіональним статусом. Фактично Державна екологічна інспекція Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) є правонаступником майна Державної екологічної інспекції в Одеській області та перебрала на себе її завдання і функції. 
Позивач зазначив, що за позицією Верховного Суду у разі покладення виконання обов`язків і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про реорганізацію, що передбачає обов`язок працевлаштування працівників ліквідованої установи, а тому йому мала бути запропонована рівнозначна посада. Позивач зазначає про безпідставність пропонування йому посади провідного спеціаліста відділу інструментально-лабораторного контролю Миколаївської області, при наявності великої кількості вакантних посад, в тому числі, категорії «Б», які йому запропоновані не були. Крім того, позивач зазначає, що оголошення добору на заміщення вакантної посади начальника Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) без надання позивачу пропозиції на її зайняття свідчить про упереджене ставлення до нього.           
Позивач вважає вказані дії та рішення протиправними та незаконними, у зв`язку із чим він звернувся в суд із даним позовом.
Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач приймаючи оскаржуваний наказ діяв правомірно, законно та в межах чинних норм законодавства України, оскільки орган, в якому працював позивач, був ліквідований, а не реорганізований, а тому були наявні усі законні підстави для звільнення позивача у відповідності до ЗУ «Про державну службу». 
Вирішуючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що з 29.08.2019р. ОСОБА_1 обіймав посаду категорії «Б» начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області – Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Одеської області.
Наказом Державної екологічної інспекції України від 9.12.2020р. за №438-о ОСОБА_1 звільнено з цієї посади.
Вказаний наказ прийнятий у відповідності до п.1-1 ч.1 ст.87 ЗУ «Про державну службу», постанови КМУ від 9.09.2020р. за №802 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів та ліквідацію територіальних органів Державної екологічної інспекції» та наказу Державної екологічної інспекції України від 16.09.2020р. за №332 «Про ліквідацію Державної екологічної інспекції в Одеській області» та позивача звільнено із займаної посади у зв`язку з ліквідацією Державної екологічної інспекції в Одеській області.
При цьому, ОСОБА_1 попереджено про звільнення з підстав ліквідації Державної екологічної інспекції в Одеській області (попередження від 20.10.2020р. за №8984/9/8-20), що ним не заперечується.
Позивач вважає таке звільнення безпідставним, а тому звернувся в суду із даним позовом.
Перевіряючи правомірність та законність оскаржуваного наказу відповідача та наявність підстав для звільнення позивача із зазначеної посади, з урахуванням підстав, за якими позивачка пов`язує їх протиправність та скасування, колегія суддів виходить з наступного.
Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.43 Конституції України встановлено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
У відповідності до положень п.1-1 ч.1, ч.3 ст.87 ЗУ «Про державну службу» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є ліквідація державного органу.
Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі  п.1  та  1-1  ч.1 цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до Постанови КМУ за №802 від 9.09.2020р. ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної екологічної інспекції за переліком згідно з додатком 2, в тому числі, Державну екологічну інспекцію в Одеській області та утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Державної екологічної інспекції за переліком згідно з додатком 1, в тому числі, Державну екологічну інспекцію Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області).
При цьому, територіальні органи Державної екологічної інспекції, які ліквідуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень відповідним міжрегіональним територіальним органам, які утворюються згідно з пунктом 1 цієї постанови.
Наказом Державної екологічної інспекції України від 16.09.2020р. №332 «Про ліквідацію Державної екологічної інспекції в Одеській області» начальнику інспекції наказано оголосити рішення КМУ та ознайомити письмово з прийнятим рішенням державних службовців та працівників інспекції, утворити комісію з ліквідації, встановити строк ліквідації органу – три місяці, тощо.
Так, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державна екологічна інспекція в Одеській області перебуває в стані припинення з 23.09.2020р., при цьому до реєстру внесені дані про реєстрацію Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) - 21.10.2020р..
Аналізуючи вищезазначене, судова колегія зазначає, що в даному випадку мова йде саме про ліквідацію Державної екологічної інспекції в Одеській області та створення Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області), а не про реорганізацію.
Що стосується посилань апелянта на те, що 19.10.2020р. наказом Держекоінспекцією за №379 було затверджено положення про Державну екологічну інспекцію Південно-Західного округу, завдання та повноваження якої, як вважає позивач, є аналогічними завданням та положенням, визначених у положенні про Державну екологічну інспекцію в Одеській області, та вказане є підставою вважати, що в даному випадку наявний факт реорганізація шляхом злиття двох територіальних органів, то судова колегія зазначає, що при затвердженні положень про територіальні та міжрегіональні органи Держекоінспекція керується наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля за №230 від 7.04.2020р. «Про затвердження Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції» (надалі - Наказ № 230), яким було доручено Державній екологічній інспекції України забезпечити розробку та затвердження положень кожної окремої державної екологічної інспекції в областях та державної екологічної інспекції в округах.
Отже, положення всіх регіональних та міжрегіональних територіальних органів Держекоінспекції затверджується відповідно до Наказу №230, тобто фактично завдання та повноваження всіх інспекцій є аналогічними, з урахуванням лише територій, на які такі повноваження поширюються, а тому вищезазначені посилання апелянта є помилковими.
Що стосується посилань апелянта як на доказ реорганізації щодо передачі майна ліквідованої інспекції до Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу, то судова колегія вважає такі посилання необґрунтованими, оскільки апелянтом не надано відповідних доказів того, що все майно Державної екологічної інспекції в Одеській області було передано безпосередньо до Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу, як і не наведено норм матеріального права, якими встановлено, що передача майна юридичної особи, що ліквідовується, іншим юридичним особам має наслідком передачу також прав та обов`язків такої особи.
Що стосується посилань позивача на те, що до спірних правовідносин мали застосовуватись положення п.1 ч.1 ст.40 та ч.1, ч.3 ст.492 КЗпП, то судова колегія зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що відповідно до положень ч.2,3 ст.5 ЗУ «Про державну службу» (надалі - Закон №889) відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. При цьому, дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців в частині відносин, не врегульованих цим Законом.
При цьому, судова колегія зазначає, що нормами ст.87 Закону №889 врегульовано порядок звільнення державного службовця з посади в зв`язку з ліквідацією державного органу, так само положення ст..22 Закону №889 передбачають право, а не обов`язок у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення без обов`язкового проведення конкурсу.
Отже, спеціальним законом врегульовані спірні правовідносини, а тому на них не розповсюджуються норми КЗпП України.
Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що лист Національного агентства України з питань державної служби (надалі - НАДС) від 30.10.2019р. за №7750/13-19, про який згадує апелянт, стосується застосування законодавства при вивільненні працівників (державних службовців) державного органу у зв`язку із скороченням чисельності або штату державних службовців, скороченням посади державної служби внаслідок  зміни  структури  або  штатного розпису  державного  органу  без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізацією державного органу припиненні державної служби згідно із п.1 ч.1 ст.87 ЗУ «Про державну службу».
Водночас, вказаним листом НАДС надало роз`яснення, згідно якого при звільненні державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, відповідно до п.1 чи п.1-1 ч.1 ст.87 ЗУ «Про державну службу», положення ст.492 КЗпП України не застосовуються.
Що стосується посилань ОСОБА_1 на те, що його звільнення з посади держаної служби відбулось з порушенням принципу «правової визначеності», оскільки у попередженні про звільненні міститься повідомлення про скорочення посади начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області та у зв`язку із цим він вважає, що спірні правовідносини мають також врегульовуватись ч.1 ст.87 Закону №889 (підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу), то колегія суддів зазначає, що ліквідація - це така форма припинення юридичної особи, при якій припиняються всі її права та обов`язки, а отже, у разі ліквідації вся чисельність працівників скорочується та весь штат працівників ліквідується.
Як вбачається із матеріалів справи, що наказом Держекоінспекції від 9.12.2020р. за №438-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача було звільнено з посади начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області відповідно до п.1-1 ч.1 ст.87 ЗУ «Про державну службу», постанови КМУ від 9.09.2020р. за №802 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів та ліквідацію територіальних органів Державної екологічної інспекції» та наказу Державної екологічної інспекції України від 16.09.2020р. за №332 «Про ліквідацію Державної екологічної інспекції в Одеській області».
Отже, судова колегія зазначає, що підставою звільнення ОСОБА_1 слугувало рішення про ліквідацію, прийняте уповноваженим на такі дії вищим органом у системі виконавчої влади - КМУ, а не попередження про наступне вивільнення №8984/9/8-20 від 20.10.2020..
Апеляційний суд зазначає, що вказане звільнення відбулось згідно п.1-1 ч.1 ст.87 Закону №889 - у зв`язку з ліквідацією державного органу.
Натомість, ОСОБА_1 , в обґрунтування своєї апеляційної скарги, наводить п.1 ч.1 ст.87 Закону №889 (скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу).
Як зазначає апелянт, що перелічені підстави звільнення за ініціативою суб`єкта призначення по своїй юридичній природі є різними, а тому потребують чіткого правового визначення та диференціації, оскільки відсутність чіткої та однозначної причини звільнення призводить до порушення принципу «правової визначеності», то судова колегія звертає увагу на те, що крім перелічених підстав звільнення вказана норма Закону №889 має ще три підстави для звільнення за ініціативою суб`єкта призначення, і всі підстави, передбачені ст.87 Закону №889, є дійсно різними за своєю юридичною природою.
При цьому, а ні в попередженні про наступне вивільнення №8984/9/8-20 від 20.10.2020р., а ні в наказі від 9.12.2020р. №438-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » не вказується п.1 ч.1 ст.87 ЗУ «Про державну службу», а чітко та однозначно вказано підставу звільнення - п.1-1 ч. ст.87 ЗУ «Про державну службу».
Що стосується посилань апелянта про не пропонування йому рівнозначної посади, то судова колегія зазначає наступне.
У відповідності до абз.1 ч.3 ст.87 Закону №889 (в редакції, що діяла на дату виникнення спірних правовідносин), суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Отже, при ліквідації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.
Крім того, приписами ч.3 ст.5 ЗУ «Про державну службу» визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
У п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6.11.1992р. №9 зазначено, що при реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.
При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.
Враховуючи вищевказане, апеляційний суд вважає, що приймаючи спірний наказ відповідач діяв в межах та на підставі норм законодавства України, а тому відсутні підстави для його скасування. 
          На підставі викладеного, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
          В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. 
          За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
          На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
          Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021р. – залишити без змін.
          Постанова суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

                                                  Повний текст судового рішення виготовлений 12 серпня 2021р.

                    Головуючий:                                                                      Ю.М. Градовський

                       Судді:                                                                                  А.В. Крусян                                        

                                                                                                    О.В. Яковлєв