Справа № 155/1873/20 	Головуючий у 1 інстанції: Санакоєв Д. Т. 	
Провадження № 22-ц/802/831/21  Категорія: 39 	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
20 липня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Горохівського районного суду Волинської області від 08 квітня 2021 року,  
                                        В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н від 03 червня 2019 року. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Позивач вказує, що у подальшому відповідачу була видана преміальна картка World Black Edition з кредитним лімітом 200 000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. п. 2.1.1.2.5. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. 
Позивач зазначає, що надав відповідачу кредит, однак він неналежно виконував умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 28 жовтня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 111 920 грн 96 коп., яка складається з: 97 084 грн 35 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 67 273 грн 94 коп. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 29 810 грн 41 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5 630 грн 64 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; 9 205 грн 97 коп. – заборгованість за простроченими відсотками.
Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 03 червня 2019 року у загальному розмірі 111 920 грн 96 коп. та судові витрати у розмірі 2 102 грн.
Заочним рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 08 квітня 2021 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором згідно заяви № б/н від 03 червня 2019 року у розмірі 97 084 грн 35 коп., що складається з тіла кредиту.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «Приватбанк», покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду у частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом скасувати та ухвалити нове рішення про їх задоволення, в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення процентів за користування кредитом, не відповідає обставинам справи, якими підтверджено факт укладення сторонами кредитного договору та погодження ними усіх його істотних умов, в тому числі щодо сплати цих платежів. Тому, на думку позивача, йому безпідставно було відмовлено у їх стягненні.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подавав.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.
За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у цій справі є 20 липня 2021 року, дата складення повного судового рішення.
Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що 03 червня 2019 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. 
Відповідно до довідки банку про зміну умов кредитування відповідачу встановлювався різний кредитний ліміт, а саме за період з 14 січня 2020 року по 08 вересня 2020 року він неодноразово змінювався та становив 100 000 грн, 94 500 грн., 94 410 грн, а 08 вересня 2020 року ліміт зменшено до 0 грн.
У анкеті-заяві зазначено, що відповідач погоджується, що ця анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також вказував, що він ознайомилася та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Факт отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджується наданим банком розрахунком кредитної заборгованості. 
З розрахунку банку вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 28 жовтня 2020 року становить 111 920 грн 96 коп., яка складається з: 97 084 грн 35 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 67 273 грн 94 коп. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 29 810 грн 41 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5 630 грн 64 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; 9 205 грн 97 коп. – заборгованість за простроченими відсотками (а.с.7-8).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 цього Кодексу встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У даному випадку умови договору приєднання розроблені позивачем по справі АТ КБ «Приватбанк», тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Банком як доказ укладення договору з відповідачем суду надано анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві позичальника від 03 червня 2019 року процентна ставка не визначена. З розрахунку заборгованості не зрозуміло виходячи з якої процентної ставки банк нараховував заборгованість по процентах за користування кредитом. Оскільки розмір процентної ставки не визначений, процентна ставка банком на суму залишку заборгованості за кредитом в подальшому то збільшувалася то зменшувалася в односторонньому порядку, враховуючи періодичне використання відповідачем кредитних коштів та погашення кредиту, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в частині стягнення на користь банку з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за нарахованими відсотками та заборгованість за простроченими відсотками.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03 червня 2019 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та Правила надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, як правильно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку.
Разом з тим, у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період – з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 342/180/17.
Із приєднаного до матеріалів справи розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 28 жовтня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту на звітну дату становить 97 084 грн 35 коп., тому враховуючи ту обставину, що відповідач фактично отримав та використовував кошти перераховані банком на його кредитну картку, але не повернув їх, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку цієї суми заборгованості, та задовольнив вимогу банку у цій частині.
Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.
Доводи апеляційної скарги банку, про те, що суд безпідставно відмовив у стягненні з відповідача на користь банку відсотків за користування кредитом, оскільки правомірність нарахування відсоткової ставки підтверджується паспортом споживчого кредиту (а.с.12-13), який підписаний 03 червня 2019 року ОСОБА_1 , є безпідставним  та колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки термін «паспорт споживчого кредиту» випливає зі змісту Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, які ОСОБА_1 не підписані, а зазначені у цьому паспорті споживчого кредиту від 03 червня 2019 процентні ставки не містять інформації, що вони стосуються саме договору б/н від 03 червня 2019 року, а тому не можуть свідчити про погодження цих умов кредитного договору сторонами по справі, як цього вимагають положення статей 3, 627 ЦК України.
Зі змісту даного паспорту вбачається, що інформація зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною лише в період з 03 червня 2019 до 18 червня 2019 року. Більше того, зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо.
Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача, а тому доводи банку про погодження умов кредитного договору шляхом підписання позичальником даного паспорту кредиту є необґрунтованими.
З врахуванням викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що даний паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору.
Отже, наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування рішення в оскаржуваній частині, а є власним суб`єктивним тлумаченням представником позивача норм матеріального права та обставин справи, яким суд дав зазначену вище правову оцінку.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування в оскаржуваній частині.
Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                    У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Горохівського районного суду Волинської області від 08 квітня 2021 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: