Єдиний унікальний номер справи 754/14996/19
Провадження №22-ц/824/8049/2021

 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

01 липня 2021 року                                                                                                   місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді     Журби С.О., 
суддів                           Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря             Сас Ю.В.,
розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У жовтні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання.
В обґрунтування позову зазначала, що  перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.10.2018 року. Від шлюбу вони мають трьох дітей: повнолітніх доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як зазначає позивач, доньки, які досягли повноліття, продовжують навчання, проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Повністю утримувати доньок самостійно вона не має змоги. Відповідач не бажає в позасудовому порядку вирішити питання щодо надання допомоги на доньок, а тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Позивач зауважила, що відповідач дітей від іншого шлюбу та непрацездатних батьків не має, а тому він може сплачувати аліменти на утримання доньок. У зв`язку з вищевикладеним просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання двох доньок в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до закінчення навчання чи досягнення дитиною 23-х років, враховуючи, яка з цих обставин настане першою.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року вищевказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1   на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 жовтня 2019 року і до закінчення навчання, тобто по 30.06.2023 року; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму  для дитини відповідного віку, починаючи з 10 жовтня 2019 року і до закінчення навчання, тобто по 30.04.2024 року; вирішено питання судового збору.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним, та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
25.05.2021 року позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду - законним і обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду проходить до наступних висновків:
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам вказане рішення відповідає.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не було надано жодного доказу на підтвердження того, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітніх дітей.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції присудив сплату аліментів на повнолітніх дітей в розмірі, який разом з іншими видами утримань сумарно буде перевищувати максимальний розмір стягнень - 50% його доходу.
Зазначені твердження апелянта не можуть бути прийняті апеляційним судом. В ході розгляду справи суд встановив наявність передбачених законом підстав для стягнення такого розміру аліментів, а також констатував недоведеність відповідачем неможливості оплати такого утримання своїх дітей. При цьому перевищення максимального розміру усіх стягнень, на який посилається апелянт як на підставу для оскарження рішення, не може бути прийнятий судом, оскільки таке обмеження застосовується на стадії виконання рішення суду і не впливає на розмір встановлення тих обов`язків, на забезпечення яких і були ухваленні судові рішення. Таке загальне обмеження встановлюється положеннями ст.. 70ЗУ «Про виконавче провадження» і регламентує порядок дій виконавця при здійсненні виконавчих дій. Незалежно від розміру визначених зобов`язань боржника, в будь-якому разі загальний розмір примусових стягнень з нього не буде перевищувати встановленого законом максимального розміру.
За нормою ст.198 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України, передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Таким чином, з огляду на вищевказане суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни судових рішень суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні. 
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий                                                                                                С.О. Журба

Судді                                                                                                            Т.О. Писана 

                                                                                                                     К.П. Приходько