ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2021 року	Львів	Справа № 460/9150/20 пров. № А/857/8768/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                            Шевчук С.М., Іщук Л.П.
з участю секретаря судового засідання:                     Лутчин А.М.           
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року (ухвалене головуючим-суддею Борискіним С.А., час ухвалення судового рішення 15 год 28 хв у м.Рівне, повний текст судового рішення складено 05 квітня 2021 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Костопільської міської ради, Костопільського міського голови Денисюка Євгенія Олексійовича про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження Костопільського міського голови Денисюка Є.О. №128-рк від 06.11.2020 «Про звільнення першого заступника міського голови ОСОБА_1 , у зв`язку із закінченням строку повноважень виконавчого комітету ради», поновити його на посаді першого заступника Костопільського міського голови з 06.11.2020, рішення в частині поновлення допустити до негайного виконання, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Костопільської міської ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі, який визначається відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 40968,9 грн допустити до негайного виконання, визнати протиправним та недійсним запис, зроблений у його трудовій книжці за №9 від 06.11.2020.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 1 оспорюваного розпорядження в частині дати звільнення ОСОБА_1 «з 06.11.2020» та зобов`язано Костопільську міську раду внести зміни в пункт 1 спірного розпорядження, якими змінити дату звільнення ОСОБА_1 з « 06.11.2020» на « 17.12.2020». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та прийняти постанову, якою повністю задовольнити адміністративний позов. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що лише після прийняття рішення про припинення повноважень виконкому та утворення нового виконавчого комітету Костопільської міської ради міський голова мав право, міг і може видавати розпорядження про звільнення із займаних посад заступників міського голови та керуючого справами виконавчого комітету міської ради сьомого скликання. Саме останнє рішення міської ради і мало стати підставою для прийняття на роботу  (призначення на посаду) ново затвердженого першого заступника міського голови ОСОБА_2 та звільнення з роботи (займаної посади) діючого першого заступника міського голови ОСОБА_1 .Також, зміна дати звільнення прямо призводить до зміни в сторону збільшення кількості невикористаних днів щорічної основної та додаткових відпусток, а тому п.2 резолютивної частини спірного розпорядження також не може залишитись чинним та незмінним і підлягає скасуванню разом з усім розпорядженням як незаконне. Крім того, єдиним способом відновлення порушеного права позивача відповідно до ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21.05.1997 (далі - Закон №280/97-ВР) є визнання незаконним в судовому порядку акту посадової особи місцевого самоврядування з мотивів його невідповідності Конституції або законам України, а не зобов`язання міської ради внести будь-які зміни в розпорядження міського голови. Також, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Крім того, зазначає про протиправність запису у трудовій книжці.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідача Красовського А.С., який заперечував проти її задоволення, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього  заробітку за час вимушеного прогулу скасувати та прийняти в цій частині постанову, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що 10.11.2015 рішенням Костопільської міської ради «Про затвердження заступників міського голови Костопільської міської ради сьомого скликання» №3 на підставі результатів таємного голосування було вирішено затвердити першим заступником міського голови Костопільської міської ради сьомого скликання ОСОБА_1 .
Рішенням Костопільської міської ради №133 від 17.03.2016 «Про утворення виконавчого комітету Костопільської міської ради сьомого скликання та затвердження його персонального складу» було вирішено повторно затвердити позивача у персональному складі виконавчого комітету ради.
У подальшому, 06.11.2020 відбулася перша сесія новообраної Костопільської міської ради восьмого скликання на якій прийнято рішення: рішення №1 «Про підсумки виборів міського голови та депутатів Костопільської міської ради восьмого скликання»;  рішення №2 «Про внесення змін до рішення Костопільської міської ради №1321від 24.12.2019 «Про затвердження структури та загальної чисельності апарату Костопільської міської ради в новій редакції»;  рішення №3 «Про обрання секретаря Костопільської міської ради восьмого скликання»; рішення №4 «Про затвердження заступників міського голови Костопільської міської ради восьмого скликання»; рішення №5 «Про затвердження керуючого справами виконавчого комітету Костопільської міської ради восьмого скликання».
Рішенням Костопільської міської ради №4 від 06.11.2020«Про затвердження заступників міського голови Костопільської міської ради восьмого скликання» на підставі результатів таємного голосування було затверджено : першого заступника міського голови Костопільської міської ради восьмого скликання -   ОСОБА_2 ; заступника міського голови Костопільської міської ради восьмого скликання - ОСОБА_3 ; заступника міського голови Костопільської міської ради восьмого скликання - ОСОБА_4 ; заступника міського голови Костопільської міської ради восьмого скликання - ОСОБА_5 .
Рішення про утворення нового виконавчого комітету, затвердження його чисельності та персонального складу 06.11.2020 Костопільською міською радою не приймалося.
Розпорядженням Костопільського міського голови №128-рк від 06.11.2020 ОСОБА_1 було звільнено з посади першого заступника міського голови у зв`язку із закінченням строку повноважень виконавчого комітету ради згідно ч.1 ст.51 Закону №280/97-ВР.
17.12.2020 Костопільська міська рада прийняла рішення №11 «Про утворення виконавчого комітету Костопільської міської ради восьмого скликання та затвердження його персонального складу», яким серед іншого було затверджено першого заступника міського голови - ОСОБА_2 .
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час прийняття спірного розпорядження виконавчий комітет Костопільської міської ради сьомого скликання продовжував діяти, рішення про його формування та затвердження персонального складу чинність не втратило, а тому станом на 06.11.2020 не настали передбачені законом підстави для звільнення позивача. Поряд з цим, оскільки новий склад виконавчого комітету ради восьмого скликання сформований 17.12.2020, тому суд дійшов висновку, що повноваження ОСОБА_1 на посаді першого заступника міського голови припинені саме з цієї дати, а відтак вказаний юридичний факт виключає його поновлення на посаді. Стосовно позовної вимоги про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Костопільської міської ради на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі, який визначається відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, суд першої інстанції вказав, що в межах спірних правовідносин рішення про поновлення ОСОБА_1 не приймалося, а тому відсутні підстави для задоволення вказаної позовної вимоги. При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що питання виплати належної позивачу заробітної плати за період з 06.11.2020 по 17.12.2020 відповідач зобов`язаний самостійно вирішити відповідно до вимог ст.ст.47, 116 КЗпП України під час внесення змін у спірне розпорядження щодо дати звільнення позивача.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо невірної дати звільнення, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи. Проте, в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст.308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування визначає Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування»№2493-III від 07.06.2001 (далі - Закон №2493-III).
Згідно дефініції, наведеної у статті 1 Закону №2493-III, служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2493-III, посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.
За змістом статті 3 цього Закону, посадами в органах місцевого самоврядування є : виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.
Частиною першою статті 7 Закону №2493-III визначено, що правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів», цим та іншими законами України.
У відповідності до ч.3 ст.7 Закону №2493-III,на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.10 Закону №2493-III, прийняття на службу в органи місцевого самоврядування на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради здійснюється шляхом затвердження відповідною радою.
Системний аналіз наведених вищеправових норм дає підстави дійти висновку, що заступник міського голови відноситься до посадової особи місцевого самоврядування і така посада є виборною, оскільки затверджується радою.
Отже, позивач, обіймаючи посаду заступника міського голови, після закінчення строку повноважень міської ради та відповідно голови міської ради повинен бути звільнений з посади у зв`язку із закінченням строку повноважень виконавчого комітету міської ради.
Відповідно до ч.1 ст.20 Закону №2493-III, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України.
З огляду на викладене вище, можна дійти висновку, що спеціальними законами, якими врегульоване питання припинення служби в органах місцевого самоврядування є Закон №280/97-ВР та Закон №2493-III, за відсутності нормативного регулювання окремих відносин якими, застосовується положення КЗпП України.
Частиною першою статті 51 Закону №280/97-ВР визначено, що виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету. Персональний склад виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради затверджується радою за пропозицією сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - за пропозицією голови відповідної ради.
Згідно п.3 ч.1 ст.26 Закону №2493-III, утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу, внесення змін до складу виконавчого комітету та його розпуск є виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад.
Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що законодавцем встановлено обов`язок щодо включення до складу виконавчого комітету посади заступника міського голови та звільнення з цієї посади після закінчення повноважень ради, міського голови, а також формування нового складу виконавчого комітету.
Як видно з матеріалів справи, позивач проходячи службу на посаді першого заступника міського голови Костопільської міської ради мав бути включений до складу виконавчого комітету Костопільської міської ради та, враховуючи виборність і строковість цієї посади, мав бути звільнений з неї у зв`язку із сформуванням нового складу виконавчого комітету після проведення місцевих виборів.
Відтак, враховуючи, що посада позивача є виборною, а строк перебування на ній припинено у зв`язку із закінченням повноважень виконавчого комітету міської ради, суд апеляційної інстанції вважає, що звільнення першого заступника міського голови, як посадової особи органів місцевого самоврядування, які обіймають виборні посади, у зв`язку із закінченням повноважень, має здійснюватися відповідно до положень ст.51 Закону №280/97-ВР, який є спеціальним по відношенню до здійснення місцевого самоврядування та проходження служби в органах місцевого самоврядування.
Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.04.2020 по справі №356/1163/15-а, який в силу положень ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований при розгляді цієї справи.
Проте, як видно з матеріалів справи, станом на час прийняття спірного розпорядження, виконавчий комітет Костопільської міської ради сьомого скликання продовжував діяти, рішення про його формування та затвердження персонального складу чинність не втратило, а тому передбачені законом підстави для звільнення позивача станом на 06.11.2020 не настали.
Лише 17.12.2020 Костопільська міська рада прийняла рішення №11 «Про утворення виконавчого комітету Костопільської міської ради восьмого скликання та затвердження його персонального складу», яким сформовано та затверджено новий склад виконавчого комітету ради.
Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказану помилку слід усунути шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин, тобто внести зміни у пункт 1 спірного розпорядження, яким змінити дату звільнення з « 06.11.2020» на « 17.12.2020».
Стосовно позовної вимоги про визнання протиправним та недійсним запис, зроблений у трудовій книжці позивача за №9 від 06.11.2020, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що до внесення відповідних змін у спірне розпорядження, така позовна вимога є передчасною, а тому до задоволення не підлягає.
Стосовно позовної вимоги про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі, який визначається відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №100  від 08.02.1995, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 26.08.2020 по справі №501/2316/15-ц, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.
Відмовляючи у задоволенні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично поновлення позивача на посаді не відбулося.
Проте, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що посада позивача є виборною, а строк перебування на ній припинено у зв`язку із закінченням повноважень виконавчого комітету.
Відновлення порушеного права відбулося виключно зміною дати звільнення, а поновлення позивача на посаді, з якої його було звільнено, не відбулося в силу вимог Закону.
Відтак, колегія суддів вважає, що ключовим у спірному випадку є встановлення факту вимушеного прогулу, наявність якого встановлено судом першої інстанції.
Частиною першою статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до частини другої цієї статті, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ).
Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля.
ЄСПЛ тлумачить поняття «якість закону» так: національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. аndOthers v. Bulgaria») від 24.07.2008, заява №1365/07, п.39, «Олександр Волков проти України» від 29.01.2013, заява №21722/11, п.170).
ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. А роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ у справах «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France») від 11.11.1996, заява №17862/91, п.31-32, «Вєренцов проти України» від 11.04.2013, заява №20372/11, п.65).
На думку колегії суддів, відсутність правового регулювання питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у випадку встановлення факту незаконного звільнення та при неможливості поновлення у зв`язку із закінченням строку перебування, зокрема, на виборній посаді, вказує на неякість закону, що в контексті практики ЄСПЛ та з урахуванням положень ч.6 ст.7 КАС України дає підстави застосувати аналогію Закону, зокрема, ч.2 ст.235 КЗпП України.
Так, поняття заробітної плати, яку повинен був отримати позивач за період з 06.11.2020 по 16.12.2020, так і поняття середнього заробітку за час вимушеного прогулу є фактично одним і тим самим видом оплати в контексті розглядуваного публічно-правового спору.
Відтак, на думку колегії суддів, ефективним способом захисту порушеного права позивача на оплату праці є стягнення середнього заробітку, з метою запобігання повторного звернення з такою ж вимогою. 
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100).
Пунктом 2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
Пунктом 3 Порядку №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.
Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Пунктом 4 Порядку №100 визначено складові, які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).  Також не враховуються виплати за час,  протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
Відповідно до п.8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а  випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути визначені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати  за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних дні за цей період.
Відповідно до п.5 розділу IV Порядку №100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на кількість відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.
Звільнення позивача відбулося з 06.11.2020, відтак для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу беруться виплати за вересень та за жовтень 2020 року.
Згідно довідки виконавчого комітету Костопільської міської ради Рівненської області про заробітну плату №107/03-09 від 01.12.2020, заробітна плата позивача за вересень 2020 року становить 55370,84 грн, за жовтень 2020 року – 28517,65 грн. Кількість відпрацьованих робочих днів у вересні та жовтні - 43 дні.
Середньоденна заробітна плата складає – 1950,89 грн.
Визначаючи період вимушеного прогулу, за який з відповідача слід стягнути середній заробіток колегія суддів зазначає, що такий розпочинається з дати фактичного звільнення позивача із займаної посади, та враховуючи висновки суду про відсутність підстав для поновлення позивача на займаній посаді, закінчується датою внесення змін до трудової книжки та починається з 06.11.2020 та закінчується 16.12.2020.
Так, кількість робочих днів позивача протягом періоду вимушеного прогулу становить 28 днів.
Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить: 28 робочих дні х 1950,89грн = 54  624,92 грн.
Згідно ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, аналізуючи встановлені судом обставини та беручи до уваги наведені вище норми чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія  суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та прийняття в цій частині постанови про задоволення вказаної позовної вимоги.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року по справі №460/9150/20 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Костопільської міської ради, Костопільського міського голови Денисюка Євгенія Олексійовича про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в цій частині задовольнити.
Стягнути з Костопільської міської ради (вулиця Першого Травня,3, місто Костопіль, Рівненська область, 35000, код ЄДРПОУ - 04057669) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 54  624 (п`ятдесят чотири тисячі шістсот двадцять чотири) гривні 92 копійок.
У решті рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року по справі №460/9150/20 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках, передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. М. Шевчук 	
 	 	Л. П. Іщук  	
Повне судове рішення складено 21.07.2021.