П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/6845/21	

Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.
ухвала суду першої інстанції прийнята у
м. Одеса, 14 травня 2021 року
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
суддів:                                                             Димерлія О.О., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Есвайр» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Есвайр» (позивач, ТОВ «Есвайр») звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, про визнання протиправним та скасування Рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС в Одеській області про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку від 04.03.2021 № 26413;зобов`язання Головне управління ДПС в Одеській області виключити Товариство з обмеженою відповідальністю «Есвайр», код ЄДРПОУ 42287356, з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку;стягнення з Головного управління ДПС в Одеській області на користь Позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору та судових витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою суду від 28 квітня 2021 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст.262 КАС України).
14.05.2021р. від позивача надійшла заява про забезпечення позовних вимог (вхідний № 24374/21) в якій ТОВ «Есвайр» просило суд:
зупинити дію рішення № 26413 від 04.03.2021 року Комісії регіонального рівня з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС в Одеській області про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Есвайр» критеріям ризиковості платника до набрання рішенням суду щодо його оскарження законної сили.
В обґрунтування заяви позивач вказав на те, що віднесенням платника ТОВ «Есвайр» до категорії ризикових, підприємства-контрагенти покупці металургійної продукції почали відмовлятися замовляти у ТОВ «Есвайр» товар по діючим договорам, оскільки вони не зможуть отримати від постачальника ТОВ «Есвайр» своєчасно зареєстровані податкові накладні та самі ризикують отримати статус ризикових, оскільки співпрацюють з «ризиковим» підприємством. Тобто, внаслідок неможливості своєчасно зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних та внаслідок статусу ризикового ТОВ «Есвайр» несе матеріальні збитки.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14.05.2021р., заяву ТОВ «Есвайр» задоволено та зупинено дію рішення № 26413 від 04.03.2021 року Комісії регіонального рівня з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС в Одеській області про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Есвайр» критеріям ризиковості платника до набрання рішенням суду щодо його оскарження законної сили.
Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Головне управління ДПС в Одеській області звернулось до суду з апеляційною скаргою на зазначену ухвалу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ «Есвайр» відмовити.
В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що задовольняючи заяву Товариства про забезпечення позову, суд першої інстанції не навів жодного аргументу на підставі якого суд дійшов висновку про вжиття заходів забезпечення позову. Суд першої інстанції лише процитував у своїй ухвалі норми КАС України та вважав, що віднесення підприємства до переліку ризикових платників податків призводить до безумовного блокування в реєстрі ПН/РК, що унеможливлює подальшу господарську діяльність позивача та шкодить його діловій репутації перед контрагентами. Апелянт зауважує, що Товариством у даному випадку не було доведено наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення у справі, а також неможливості захисту прав, свобод та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову. Також, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі взагалі не зазначає про те, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача та у чому полягатимуть значні зусилля та витрати позивача.
01.07.2021р. (вхід. № 14236/21) від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Товариство вказує на необґрунтованість доводів податкового органу, мотивуючи тим, що ч. 1 ст. 151 КАС України чітко передбачає, що позов може бути забезпечено в тому числі шляхом зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта. Предметом оскарженні у даному провадженні є рішення № 26413 від 04.03.2021р. та задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції лише тимчасово зупинив дію вказаного рішення. Отже, ні про яке фактичне вирішення спору по суті мова йти не може. До того ж, суд першої інстанції, на думку позивача, обґрунтовано взяв до уваги приймаючи оскаржувану ухвалу, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення спірного рішення відповідача, призводить до безумовного блокування в реєстрі ПН/РК, що унеможливлює подальшу господарську діяльність Товариства позивача, а також зашкодить як діловій репутації підприємства, так і фактично унеможливить подальшу господарську діяльність позивача. Отже, судом першої інстанції обґрунтовано на думку позивача та у повній відповідності до процесуального закону вжито заходи забезпечення позову, відтак підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не має.
Судова колегія вважає, що у відповідності до ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи заяву ТОВ «Есвайр» про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову, в даному випадку, призводить до завдання підприємству заявника суттєвої шкоди та з урахуванням обмеженого законом строку розгляду такої категорії справ двома місяцями, забезпечення позовних вимог саме за мотиву можливого спричинення шкоди підприємству у вигляді обмеження його господарської діяльності через неможливість реєстрації податкових накладних, протягом такого нетривалого терміну є співмірним ризику настання негативних наслідків для держави в разі реєстрації його податкових накладних.
Крім того, суд першої інстанції також зазначив, що віднесення підприємства до переліку ризикових платників податків призводить до безумовного блокування в реєстрі ПН/РК, що унеможливлює подальшу господарську діяльність позивача та шкодить його діловій репутації перед контрагентами.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх необґрунтованими, передчасними, виходячи з наступного.
Порядок та підстави забезпечення позову передбачено главою 10 КАС України (ст. 150-158 КАС України).
За правилами ч.1 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (ч. 2 ст. 150 КАС України).
Апеляційний суд враховує, що згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України від 06.03.2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ", при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Тобто, заходи забезпечення позову застосовуються для гарантування виконання рішення адміністративного суду, тобто недопустимості завдання позивачеві непоправної шкоди, що може призвести до неможливості виконання рішення суду в майбутньому. При цьому, саме позивач повинен навести докази для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.
Водночас, процесуальним законом встановлені виключні обставини, які можуть бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист; наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності.
Вказані підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог.
Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалось би запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Згідно п. 17 Постанови Пленуму ВАСУ № 2 від 06.03.2008 р. застосування судом таких заходів забезпечення, які за змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову у такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.
Згідно Рекомендації N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятий Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Також вжиття заходів забезпечення гарантує виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.
Між тим, забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.
Проте, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може у майбутньому ускладнити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля для відновлення прав позивача.
Водночас, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга цієї ж статті).
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.
Суд, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з врахуванням підстав позову, доказів, зазначених позивачем для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, що є реальна загроза істотного ускладнення або неможливості ефективного захисту порушеного права (інтересу) позивача або невиконання (суттєва перешкода у виконанні) рішення суду в разі якщо такі заходи не будуть вжиті. В ухвалі про вжиття заходів забезпечення позову суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій та/або пов`язані з цим витрати позивача.
Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції вважає доцільним зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Однак, на думку колегії суддів, ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 14.05.2021р. вимогам наведених норм процесуального права не відповідає.
Колегія суддів звертає увагу на те, що предметом даного позову є дослідження питання правомірності прийняття контролюючим органом рішення ГУ ДПС в Одеській області про відповідність/ невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку від 04.03.2021р. № 26413, яким ТОВ «Есвайр» віднесено до ризикових платників податків на підставі пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податків у зв`язку з наявністю податкової інформації.
На переконання судової колегії, наведені позивачем підстави для забезпечення позову у заяві є його доводами протиправності рішення контролюючого органу при виконанні своїх службових повноважень, та ці правовідносини врегульовані іншими нормами права і не можуть бути вирішені шляхом забезпечення позову.
Крім того, апеляційний суд вважає, що на даному етапі суд попередньої інстанції був позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, що є однією з обов`язкових умов для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки такі ознаки можуть бути виявлені судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.
До того ж, в контексті оцінки вказаних в цій ухвалі підстав для вжиття заходів забезпечення позову на відповідність їх підставам, встановленим нормами статті 150 КАС, слід зазначити, що пунктом 201.16 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 6 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 N 1165, у разі коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.
Відповідно до положень п.10 цього Порядку, у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, яка є підтвердженням зупинення такої реєстрації з пропозицією щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/ розрахунку коригування.
Водночас, підпункт 3 пункту 11 Порядку №1165 передбачає, що у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначається, серед іншого, пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для розгляду питання прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі або відмову в такій реєстрації.
При цьому пункт 5 Порядку №1165 визначає, що платник податку, яким складено та/або подано для реєстрації в Реєстрі податкову накладну/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку (додаток 1), показникам, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку (додаток 2). Податкова накладна/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряються щодо відповідності відображених у них операцій критеріям ризиковості здійснення операцій (додаток 3).
Таким чином, перевірка контролюючим органом на відповідність критеріям ризиковості платника податків здійснюється при реєстрації кожної податкової накладної/розрахунку коригування, незалежно від факту віднесення платника податків до переліку ризикових, та є передбаченим законом заходом контролю.
Зупинення ж реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування не є безумовною підставою для відмови в реєстрації цих документів податкової звітності, відтак не впливає на податковий облік платника податку на додану вартість. 
Визнання контролюючим органом на підставі оцінки податкової поведінки платника податків таким, що відповідає критеріям ризиковості, не впливає на його господарську діяльність, не створює перешкод для цього, так само, як і не завдає шкоди його діловій репутації, оскільки здійснення передбачених законом заходів контролю, зокрема щодо сплати податків (обов`язкових платежів) є нормою.
Висновок суду першої інстанції, що невжиття заходів щодо зупинення дії оскаржуваного позивачем рішення зумовить настання негативних та незворотних наслідків для його господарської діяльності не підтверджений оцінкою суду будь-яких доказів.
Так само суд першої інстанції не зазначив, на підставі яких саме доказів, наданих позивачем, він дійшов висновку, що в разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення буде заподіяна позивачу шкода внаслідок зупинення господарської діяльності товариства або може істотно ускладнитись ефективність захисту і унеможливити поновлення порушених прав позивача.
За вказаного, судова колегія вважає за доцільне зауважити, що зупинення реєстрації податкової накладної не має своїм наслідком зупинення господарської діяльності Товариства.
Висновок суду першої інстанції стосовно того, що ним були враховані обставини, що спірне рішення порушує права не тільки позивача, а і його контрагентів, оскільки у зв`язку з відсутністю реєстрації податкових накладних останні не мають можливості формувати податковий кредит, колегія суддів вважає недоречним у даному випадку, оскільки таке виходить за межі дослідження питання щодо вжиття заходів забезпечення позову.
В свою ж чергу вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб фактично вирішило спір по суті, що суперечить меті застосування інституту забезпечення позову.
Що стосується негативних наслідків, на які посилався суд першої інстанції, колегія суддів вважає необхідним вказати, що безумовно рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання, та такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. 
Однак,  відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.
Водночас, окремо, апеляційний суд зауважує, що віднесення певних платників податків до ризикових є по суті формою здійснення контролюючим органом податкового контролю, який, в тому числі, спрямований і на забезпечення прав та інтересів інших суб`єктів господарювання в частині правильності відображення ними результатів господарської діяльності з метою оподаткування. При цьому, за таким платником податків  залишається право належними документами довести реальність здійснення фінансово-господарських операцій у межах своєї господарської діяльності, та у разі повноти документів по даних операціях, подальшого прийняття позитивного рішення про реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування. Та обставина, що надання додаткових документів та пояснень у кожному конкретному випадку вимагає значного часу та зусиль, не може сприйматися як визначена законом підстава для забезпечення позову.
Висновки апеляційного суду узгоджуються з послідовною правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 8 жовтня 2020 року у справі №280/2284/20,  від 3 грудня 2020 року №140/8457/20, 18 лютого 2021 року у справі №420/7063/20, від 25.02.2021р. по справі № 380/5012/20,тощо.
До того ж, апеляційний суд окремо звертає увагу й на те, що розглядаючи заяву ТОВ "Есвайр" від 14.05.2021р. про забезпечення позову, яка зареєстрована Одеським окружним адміністративним судом за вхід. № 24374/21, суд першої інстанції в резолютивній частині оскаржуваної ухвали від 14.05.2021р. задовольнив заяву ТОВ "Есвайр" про забезпечення позовних вимог по справі від 26.04.2021року (вхідний №21103/21). При цьому, як вказано у самій ухвалі суду першої інстанції в мотивувальній її частині, у задоволенні заяви позивача про забезпечення позовних вимог про справі від 26.04.2021 року (вхідний № 21103/21) було відмовлено ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.04.2021р.
Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як встановлено ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, у відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України, є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для вирішення спірного питання, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову, а відтак вона підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст. ст. 150-154, 308, 311, 315-317, 321-322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області -задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року про вжиття заходів забезпечення позову – скасувати.
У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Есвайр» про забезпечення позову (вхідний №24374/21 від 14.05.2021р.) – відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.    Єщенко О.В.