ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 р. 	Справа № 440/391/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  П`янової Я.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2021, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 12.03.21  по справі № 440/391/21
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління ДПС у Полтавській області          
про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),
ВСТАНОВИВ:
У січні 2021 року ОСОБА_1 ( далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській обл. (далі – ГУ ДПС у Полтавській обл., відповідач), в якому просила: 
 - визнати протиправною та скасувати податкову вимогу ГУ ДПС у Полтавській обл.про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2020 № Ф-113391-50.
- зобов`язати ГУ ДПС у Полтавській обл. виключити з єдиного реєстру платників податків та облікової картки застрахованої особи № 1118265741, ОСОБА_1 , заборгованість на суму 22   226,38 грн станом на 31.10.2020.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 адміністративний позов задоволено. 
Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу ГУ ДПС у Полтавській обл. №Ф-113391-50 від 09.11.2020 про сплату боргу (недоїмки).
Зобов`язано ГУ ДПС у Полтавській обл. внести зміни до інтегрованої картки платника податків – ОСОБА_2 шляхом виключення інформації про борг на суму 22 226,38 грн станом на 31.10.2020.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Полтавській обл. на користь ОСОБА_2  витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн 00 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ГУ ДПС у Полтавській обл. подало апеляційну скаргу, в якій   посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просило скасувати оскаржуване   судове рішення та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що згідно даних ІТС «Податковий борг» станом на 31.01.2021 за ОСОБА_3 рахується заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску ( далі – ЄСВ) в розмірі 22   226,38 грн. Вказав, що позивач здійснювала адвокатську діяльність, а тому мала обов`язок зі сплати ЄСВ в розумінні Закону 
України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі – Закон № 2464). 
           17.05.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляцйне провадження у справі № 440/391/21. 
           10.06.2021 на адресу суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції – без змін. 
           11.06.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 308, п. 3 ч. 1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України   ( далі -   КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах      доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом      встановлено обставини, які не оспорено сторонами. 
27.07.1993   ОСОБА_1 отримано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №044.
27.03.2012 ОСОБА_1 обрано головою Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Полтавської області (далі – КДКА Полтавської обл.), яку в подальшому 06.10.2012  та 07.10.2017 переобрано на вказану посаду, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки /а.с. 11/.
13.01.2021 КДКА Полтавської обл. видано довідку №2/4-21, відповідно до якої позивач перебуває у трудових відносинах, працюючи на посаді КДКА Полтавської обл. та отримує заробітну плату, з якої сплачується ЄСВ. /а.с. 15/
09.11.2020 ГУ ДПС у Полтавській обл. нараховано позивачу боргу зі сплати ЄСВ, та сформовано і направлено вимогу про сплату цього боргу №Ф-113391-50 на суму 22226,38 грн, яка значиться як заборгованість в інтегрованій картці зі сплати ЄСВ внеску за 3-4 квартал 2018 року, 1-4 квартал 2019 року, 1-3 квартал 2020 року /а.с. 39/.
Не погодившись з вказаною вимогою про сплату боргу (недоїмки) позивач звернулася до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з протиправності вимоги ГУ ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2020 № Ф-113391-50 та наявності підстав для її скасування.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає. 
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства урегульовано ПК України.
Відповідно до пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Згідно із п. 2 ч. 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Аналізуючи вищенаведені норми, колегія суддів зазначає, що адвокатська діяльність підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, оподаткування доходів від отримання якої регулюється ст. 178 ПК України, за умов, якщо така особа не є найманим працівником та не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.
Статтею 178 ПК України передбачено, що особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу.
Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності. У разі неотримання довідки про взяття на облік особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, об`єктом оподаткування є доходи, отримані від такої діяльності без урахування витрат.
Фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають податкову декларацію за результатами звітного року відповідно до цього розділу у строки, передбачені для платників податку на доходи фізичних осіб. Іноземці та особи без громадянства, які стали на облік у контролюючих органах як самозайняті особи, є резидентами і у річній податковій декларації поряд з доходами від провадження незалежної професійної діяльності мають зазначати інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи.
Під час виплати суб`єктами господарювання - податковими агентами, фізичним особам, які провадять незалежну професійну діяльність, доходів, безпосередньо пов`язаних з такою діяльністю, податок на доходи у джерела виплати не утримується в разі надання такою фізичною особою копії довідки про взяття її на податковий облік як фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність.
Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, відносини за яким встановлено трудовими відносинами, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до пунктів 14.1.195 та 14.1.222 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу.
Фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності. Форма такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.
Остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в податковій декларації.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку унормовано Законом № 2464. 
Пунктом 2 ч. 1 ст.1 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 передбачено, що платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 2464 облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.
Взяття на облік осіб, зазначених у п.п.1, 4, 5 та 5-1 ч.1 ст. 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.
Взяття на облік осіб, зазначених: в абзацах другому, третьому, п`ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, на яких поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", - здійснюється на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", не пізніше наступного робочого дня з дня отримання зазначених відомостей. 
Згідно з п. 1 розділу ІІІ Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 визначено, що застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Абзацом 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.
За наслідком системного аналізу вказаних правових норм колегія суддів зазначає, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником в межах такої незалежної професійної діяльності і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.
Особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.          
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.06.2020 у справі № 240/9527/19, що є обов`язковою при застосуванні норм права в силу ч.5 ст.242 КАС України, ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" 02.06.2016 № 1402-VIII ( далі – Закон № 1402).
Як встановлено судовим розглядом з 01.03.2006 ОСОБА_4 перебуває у трудових відносинах з КДКА Полтавської обл. та обіймає посаду голови вказаної Комісії, що підтверджується копією трудової книжки, яка міститься в матеріалах справи. 
Факт нарахування та утримання єдиного внеску із заробітної плати позивача за  спірний період підтверджується  індивідуальними відомостями про застраховану особу – ОСОБА_4 (звіти форми ОК-5) з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування /а.с. 23-24/, про що вірно зазначено судом першої інстанції. 
Належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення позивачем незалежної професійної діяльності поза межами трудових відносин з КДКА Полтавської обл., як самозайнятої особи та отримання нею доходу від такої діяльності, податковим органом до суду не надано.
Зважаючи на те, що позивач, у спірний період як самозайнята особа (адвокат) поза межами КДКА Полтавської обл. незалежної професійної діяльності не здійснювала, відповідно доходів не отримувала, а єдиний внесок за неї регулярно нараховував та сплачував роботодавець – КДКА Полтавської обл. в розмірі не менше мінімального, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що визначена в оскаржуваній вимозі ГУ ДПС у Полтавській області від 09.11.2020 № Ф-113391-50 сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фактично є подвійним нарахуванням такого внеску на один і той самий дохід позивача, що має наслідком їх скасування.
Щодо правомірності задоволення судом першої інстанції позовних вимог в частині зобов`язання ГУ ДПС у Полтавській обл. виключити з єдиного реєстру платників податків та облікової картки застрахованої особи № 1118265741, ОСОБА_1 , заборгованість на суму 22   226,38 грн станом на 31.10.2020 колегія суддів зазначає, що податковим органом в апеляційній скарзі не наведено жодних обґрунтовань щодо протиправності задоволення ції частини позовних вимог, тоді як відповідно до вимог ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Посилання апелянта на те, що позивач здійснювала адвокатську діяльність, а тому мала обов`язок зі сплати ЄСВ в розумінні Закону № 2464 колегія суддів відхиляє, оскільки доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження індивідуальної адвокатської діяльності відповідачем не надано, що вірно встановлено судом першої інстанції. 
Доводи податкового органу щодо необхідності сплати позивачем ЄСВ за період 3-4 кварталу 2018 року колегія суддів визнає помилковими, оскільки рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 у справі №440/2838/19, констатовано протиправність вимоги ГУ ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-113391-50 від 13.06.2019 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 7668,54 грн за 2018 рік, яке є обов`язковим для виконання та врахування ГУ ДПС в Полтавській області у своїй діяльності, як правомірно зазначено судом першої інстанції.  
Щодо інших доводів сторін колегія суддів зазначає. 
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6  Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення. 
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області - .
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року по справі № 440/391/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін    Я.В. П`янова