ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року	Львів	Справа № 380/3095/20 пров. № А/857/12621/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Ніколіна В.В., Пліша М.А.,
за участю секретаря судових засідань –                     Михальської М.Р.,
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року  (головуючий суддя: Качур Р.П., місце ухвалення - м. Львів, дата складення повного тексту судового рішення – 26.02.2021) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, –

встановив:

ФОП ОСОБА_1 , 22.04.2020 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить скасувати податкові повідомлення-рішення:
- № 0001713306 на суму 22587,50 грн, з них 18070,00 грн податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та 4517,50 штрафні санкції;
- № 0001723306 на суму 510,00 грн штрафних санкцій за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати»;
- № 0001733306 на суму 1882,36 грн, з них 1505,89 грн податкових зобов`язань з військового збору та 376,47 грн штрафні санкції;
- № 0001743306 на суму 6307,38 грн, з них 5045,90 грн податкових зобов`язань за платежем «Військовий збір» та 1261,48 грн штрафні санкції;
- № 0001753306 на суму 75688,28 грн, з них 60550,62 грн податкових зобов`язань за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» та 15137,66 грн штрафні санкції;
- № 0001763306 на суму 74617,00 грн завищення від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду;
- № 0001773306 на суму 96381,25 грн, з них 77105,00 грн податкових зобов`язань за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» та 19276,25 грн штрафні санкції в частині 46042 грн основного боргу та 11510,50 грн штрафних санкцій та залишити в силі в частині 31063 грн основного боргу та 7765,75 грн штрафних санкцій;
- № 0001783306 на суму 170,00 грн штрафних санкцій за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)»;
- № 0001793306 на суму 75861,00 грн штрафних санкцій за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» в частині 60329,50 грн та залишити в силі в частині 15531,50 грн.
Обґрунтовує позов тим, що не погоджується з висновками контролюючого органу щодо порушень, виявлених у ході документальної планової виїзної перевірки та з результатами розгляду скарги позивача про скасування вищезазначених податкових повідомлень-рішень і вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення порушують його законні права та інтереси, відтак звернувся із цим позовом до суду про їх скасування.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області:
- № 0001713306 від 23.01.2020 на суму 22587,50 грн, з них 18070,00 грн податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та 4517,50 штрафні санкції;
- № 0001723306 від 23.01.2020 на суму 510,00 грн штрафних санкцій за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати»;
- № 0001733306 від 23.01.2020 на суму 1882,36 грн, з них 1505,89 грн податкових зобов`язань з військового збору та 376,47 грн штрафні санкції;
- № 0001743306 від 23.01.2020 на суму 6307,38 грн, з них 5045,90 грн податкових зобов`язань за платежем «Військовий збір» та 1261,48 грн штрафні санкції;
- № 0001753306 від 23.01.2020 на суму 75688,28 грн, з них 60550,62 грн податкових зобов`язань за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» та 15137,66 грн штрафні санкції;
- № 0001763306 від 23.01.2020 на суму 74617,00 грн завищення від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду;
- № 0001773306 від 23.01.2020 в частині 46042,00 грн податкових зобов`язань за платежем “Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)” та 11510,50 грн штрафних санкцій;
- № 0001783306 від 23.01.2020 на суму 170,00 грн штрафних санкцій за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)»;
- № 0001793306 від 23.01.2020 в частині 60329,33 грн штрафних санкцій за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)».
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що перевіркою виплати найманим працівникам заробітної плати у розмірі, не нижчому законодавчо встановленого розміру заробітної плати, встановлено, що заробітна плата найманим працівникам за роботу у вихідні та святкові дні позивачем не табелюється і не оплачується. За період з 01.01.2016 по 31.12.2018 позивачем не відображено дохід залучених до роботи у вихідні та святкові дні працівників з врахуванням подвійного розміру середньоденного розміру заробітної плати на загальну суму 100392,76 грн. У зв`язку з не відображенням позивачем у податковій звітності суми нарахованого та виплаченого доходу фізичним особам у вигляді заробітної плати у податковому розрахунку за формою 1ДФ за 2016-2018 податковим органом нараховано штрафну санкцію на суму 510 грн.
Перевіркою повноти та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб встановлено неналежне ведення обліку доходів та витрат, внесення до декларацій про майновий стан та доходи за 2017, 2018 роки перекручених даних, що призвело до заниження чистого доходу на суму 336392, 34 грн. Ураховуючи те, що перевіркою встановлено, що позивачем за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 занижено суму чистого доходу на загальну суму 336392,34 грн, відповідачем донараховано військовий збір в розмірі 5045,90 грн.
Також, відповідач зазначив про те, що проведеною перевіркою встановлено заниження суми податкового зобов`язання за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 на суму 63884,59 грн в результаті не включення до складу податкового зобов`язання суми ПДВ за придбані товари, які використовуються підприємцем в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку та відсутні на залишку станом на 31.12.2018, чим порушено вимоги п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України.
Крім того, відповідач зазначив, що позивач отримав дохід за період з 10.08.2017 по 31.12.2018 за рахунок надходжень грошових коштів по розрахункових рахунках ФОП ОСОБА_1 від ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 з призначенням платежу «дебіторська заборгованість згідно актів звірки» на загальну суму 340645,60 грн. Проте ним не нараховано податкове зобов`язання по ПДВ у сумі 56774, 27 грн. Зазначив про порушення термінів реєстрації податкових накладних за період з 13.09.2017 по 31.12.2018 на загальну суму ПДВ 56774,27 грн та занижено податкове зобов`язання за вересень 2017 року в результаті не включення до складу податкового зобов`язання суми ПДВ на реалізовані алкогольні та тютюнові вироби.
Представник відповідача Дорош А.Б., у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Просить апеляційну скаргу задовольнити, а судове рішення скасувати.
Представник позивача Сороковий П.М., у судовому засіданні, апеляційну скаргу не визнав, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 07.04.2005 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Головним управлінням ДПС у Львівській області проведено документальну планову виїзну перевірку, за результатами якої складено Акт № 753/33.6-3/ НОМЕР_1 від 21.12.2019.
За результатами проведеної перевірки встановлено такі порушення.
1) п.п. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 п «а» п. 176.1 ст. 176, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI із змінами і доповненнями за неналежне ведення та перекручення книг обліку доходів і витрат;
2) п. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме: не відображено у податковій звітності суми нарахованого та виплаченого доходу фізичним особам-підприємцям фізичним особам податкового розрахунку за формою 1ДФ за 2016-2018 роки;
3) п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, п. 177.2, пп. 177.5.3 п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № № 2755-VI із змінами і доповненнями донараховано податок на доходи фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності на загальну суму 60550,62 грн, в тому числі за 2017 на 18753, 78 грн, за 2018 на загальну суму 41796,84 грн;
4) п. 1 ч. 4 ст. 1, абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, ст. 8, п. 2, п. 8 ст. 9 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами і доповненнями, донараховано єдиний внесок за 2017-2018 роки на загальну суму 74006,32 грн;
5) п. 2 ст. 6, п. 7.1 ст. 7 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у період з 01.01.2016 по 31.12.2018 донараховано єдиного внеску на суму 22137,09 грн;
6) пп. 14.1.195 пп. 14.1.122, п. 14.1 ст. 14, пп. 163.1 ст. 163, пп. 164.1, пп 164.2.1 пп. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2, п. 168.1, ст. 168, п. 167.1 ст. 167, п. 171.1, п. 171.2 «а» ст. 171 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № № 2755-VI із змінами і доповненнями сума податку на доходи фізичних осіб, що підлягає нарахуванню та сплаті становить 18070,70 грн;
7) пп. 1.2, пп. 1.3, пп. 1.5, пп. 1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2, п. 168.1 ст. 168 Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» в результаті чого донараховано військового збору за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 5045,90 грн, зокрема за 2017 рік на суму 1562,82 грн, за 2018  рік - 3483,07 грн;
8) п. 161 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI із змінами і доповненнями, встановленими Законом України від 31.07.2014 № 1621 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів» не нараховано та не сплачено до бюджету військового збору у розмірі 1505,89 грн з доходу у вигляді зарплати;
9) п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 189.1 ст. 189, пп. «б» п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5. п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200, п. 201.1, п. 201.10, ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № № 2755-VI із змінами і доповненнями та встановлено заниження податкового зобов`язання по ПДВ на загальну суму 151722,19 грн, в тому числі за вересень 2017 в сумі 33730,00 грн, за жовтень 2017 в сумі 3666,67 грн, за листопад 2017 у сумі 833,33 грн, за грудень 2017 у сумі 3166,67 грн, за січень 2018 у сумі 5386,65 грн, за лютий 2018 у сумі 4310,95 грн, за березень 2018 у сумі 4783,33 грн, за квітень 2018 у сумі 4200,00 грн, за травень 2018 у сумі 5583,33 грн, за червень 2018 у сумі 9000 грн, за липень 2018 у сумі 5050 грн, за серпень 2018 у сумі 2043,33 грн, за жовтень 2018 у сумі 1500 грн, за листопад 2018 у сумі 2500 грн, за грудень 2018 у сумі 65967,92 грн,
що призвело до:
- заниження суми ПДВ, що підлягає нарахуванню та сплаті (значення р. 18 декларації) на 77105,18 грн, в тому числі за вересень 2017 в сумі 33730,00 грн, за листопад 2017 у сумі 4500,00 грн, за грудень 2017 у сумі 3166,67 грн, за січень 2018 у сумі 5386,65 грн, за лютий 2018 у сумі 4310,95 грн, за березень 2018 у сумі 4783,33 грн, за квітень 2018 у сумі 4200,00 грн, за травень 2018 у сумі 3719,33 грн, за грудень 2018 у сумі 13308,25 грн;
- завищення суми від`ємного значення, що включається до складу податкового кредиту поточного (звітного) періоду (значення р. 21 декларації) на суму 74617,00 грн в тому числі за грудень 2018 року на 74617,00 грн;
10) порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних, визначених статтею 201 Кодексу. Зокрема, ФОП ОСОБА_5 не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні за вересень 2017 (за період з 13.09.2017 по 31.12.2018) на загальну суму 151722,19 грн, в тому числі за вересень 2017 в сумі 33730,00 грн, за жовтень 2017 в сумі 3666, 67 грн, за листопад 2017 в сумі 833,33 грн, за грудень 2017 в сумі 3166, 67 грн, за січень 2018 в сумі 5386,65 грн, за лютий 2018 в сумі 4310,95 грн, за березень 2018 в сумі 4783,33 грн, за квітень 2018 в сумі 4200,00 грн, за травень 2018 в сумі 5583,33 грн, за червень 2018 в сумі 9000,00 грн, за липень 2018 в сумі 5050,00 грн, за серпень 2018 в сумі 2043,33 грн, за жовтень 2018 в сумі 1500,00 грн, за листопад 2018 в сумі 2500,00 грн, за грудень 2018 в сумі 65967,92 грн. Відповідальність за вказане порушення передбачена ст. 120-1 Податкового кодексу України;
11) пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49, п. 203 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами і доповненнями) - не подано податкову декларацію по податку на додану вартість за вересень 2017 року.
На підставі вказаного Акта перевірки Головним управлінням ДПС у Львівській області винесено податкові повідомлення-рішення від 23.01.2020 № 0001713306, № 0001723306, № 000173306, № 0001743306, № 0001753306, № 0001763306, № 0001773306, № 0001783306, № 0001793306.
Позивачем, 03 лютого 2020 року подано до Державної податкової служби України скаргу про  скасування вищенаведених податкових повідомлень-рішень. 
Рішенням ДПС України № 6274/6/99-00-08-05-04-06 від 19.02.2020 строк розгляду скарги ФОП ОСОБА_1 продовжено до 04.04.2020.
Державна податкова служба України, 30 березня 2020 року (ДПС) винесла Рішення про результати розгляду скарги за № 11469/6/99-00-08-05-04-06, згідно з яким ДПС України залишено без змін податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 23.01.2020 № 0001713306, № 0001723306, № 0001733306, № 0001743306, № 0001753306, № 0001763306, № 0001773306, № 0001783306, № 0001733306, а скаргу ФОП ОСОБА_1 - без задоволення.
Позивач не погодився із висновками контролюючого органу щодо виявлених порушень та винесених контролюючим органом податкових повідомлень-рішень і звернувся до суду за захистом свого порушеного права.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються нормами Податкового кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - ПК України).
Згідно п.п. 14.1.222 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України Податкового кодексу України роботодавець - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво) або самозайнята особа, яка використовує найману працю фізичних осіб на підставі укладених трудових договорів (контрактів) та несе обов`язки із сплати їм заробітної плати, а також нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці, інші обов`язки, передбачені законами.
Згідно п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Підпунктом    168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України    визначено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в    статті 167 Податкового кодексу України.
За вимогами підпункту    168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України    податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.
Підпункт    168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України    передбачає, що, якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.
Відповідно до п. 171.1, п. 171.2 "а" ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку, а особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.
Підпунктами «а», «б» пункту    176.2 статті 176 Податкового кодексу України    визначено, що особи, які відповідно до цього    Кодексу    мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу                податковий розрахунок                суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.
Згідно ст. 107 Кодексу законів про працю України робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі:
1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками;
2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки;
3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму.
Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.
Судом першої інстанцій встановлено, що при перевірці відповідачем використовувалися: розрахунково-платіжні відомості, табелі обліку використання робочого часу, книги КОРО.
В акті перевірки зазначено про те, що працівники працюють з вихідними днями у суботу, неділю та святкові дні без оплати праці за виконану роботу. Згідно з режимом роботи магазинів з 7.00 до 21.00 без перерви, що складає 14 годин, для обслуговування однієї торгівельної точки необхідно залучення двох працівників. Отже, всього за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 ФОП ОСОБА_1 не відображено дохід залучених до роботи у вихідні та святкові дні працівників з відрахуванням подвійного розміру середньоденного розміру заробітної плати на загальну суму 100392,76 грн: за 2016 рік - 16313,96 грн, за 2017 рік - 3323,83 грн, за 2018 рік - 80754, 98 грн. 
До акта перевірки долучено довідку про суми нарахованої заробітної плати за роботу у святкові та вихідні дні, яку повинен був нарахувати та виплатити позивач: за 2016 рік; січень, лютий, серпень 2017 року; січень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2018 року, виходячи з однієї торгівельної точки (2 працівники) за 2016-2017 роки та двох торгівельних точок (два працівники) за 2018 рік.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що податковий орган, під час прийняття податкових повідомлень-рішень про нарахування податку на доходи фізичних осіб, військового збору та штрафу за не відображення у податковій звітності сум доходів (нарахованих, виплачених) на користь платників податків - фізичних осіб, виходив із розміру самостійно нарахованої заробітної плати не ідентифікованим особам (найманим працівникам), а саме: 100392,76 грн. 
Однак, будь-яких доказів наявності спору між ФОП ОСОБА_1 та найманими ним працівниками щодо розміру нарахування та виплати заробітної плати     матеріали справи не містять. Хоча, ФОП ОСОБА_1 у період, що підлягав перевірці, уклав дев`ять трудових договорів із найманими працівниками. При цьому у акті перевірки контролюючий орган не вказав дохід яких саме працівників та у які конкретно періоди не було відображено позивачем.
Покликання апелянта на те, що працівників не можливо було ідентифікувати, через те, що по табелях обліку використання робочого часу працівники у вихідні та святкові дні не працювали, однак діяльність здійснювалась, оскільки касовий апарат працював, судом апеляційної інстанції не приймається. Оскільки, порушення нібито вчинені платником податків, не можуть ґрунтуватись лише на припущеннях податкового органу, в той час, як в матеріалах справи відсутні будь-які пояснення найманих працівників ФОП ОСОБА_1 з приводу їх роботи у вихідні та святкові дні.   
Крім того, суд першої інстанції вірно зауважив, що всупереч вимогам  пунктів 1-5 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2015 (далі - Порядок № 727), в акті перевірки відсутнє посилання на підставі якого нормативного акта податковим органом самостійно нараховано заробітну плату, виходячи із середнього розміру заробітної плати та середньої кількості працівників, не вказано порушень законодавства з посиланням на первинні документи, не зазначено прізвищ осіб, щодо яких відбулося порушення нарахування заробітної плати та конкретних розрахунків нарахування заробітної плати щодо працівників, з якими позивачем укладено трудові договори. Що призвело до необґрунтованих висновків податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції        про безпідставність збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, донарахування податкових зобов`язань з військового збору та застосування штрафних санкцій згідно оскаржуваних рішень.
Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення № 0001713306 від 23.01.2020, яким нараховано грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18070 грн (основний борг) та 4517,50 грн (штрафна (фінансова) санкція); № 0001723306 від 23.01.2020, яким застосовано штрафну санкцію за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати» розмірі 510 грн; № 0001733306 від 23.01.2020, яким донараховано податкових зобов`язань з військового збору в розмірі 1505,89 грн та штрафної санкції в розмірі 376,47 грн, є протиправними і підлягають скасуванню.
Щодо оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення № 0001763306 від 23.01.2020, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2018 року на 74617 грн,  суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
В ході проведення перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 за період з 13.09.2017 по 31.12.2018 задекларовано податкових зобов`язань по податку на додану вартість у сумі 749583 грн. Однак, позивач не погодився з фактом донарахування податковим органом зобов`язань з податку на додану вартість у сумі 120655,85 грн із загальної суми донарахувань в розмірі 151722,19 грн, в решті з донарахованою сумою зобов`язань з ПДВ в розмірі 31063,33 грн погодився.
Судом встановлено, що ДПС у Львівській області листом № 13995/10/33.06-05 від 06.12.2019 запропоновано позивачу проведення інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей та коштів станом на 10.12.2019.
Згідно Акту перевірки від 10.12.2019 старшими державними ревізорами-інспекторами Бас Н.Я. та Блащак В.В зафіксовано проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, у результаті якої встановлено відсутність на залишку придбаних палива та будівельних матеріалів на загальну суму 383307,54 грн, в тому числі ПДВ 63884,59 грн і зазначено, що за наслідками останньої складено Акт інвентаризації. Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що до матеріалів справи вказаний акт не додано.
Відповідно до п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189  Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені Податковим кодексом України для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - уразі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі, якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 Кодексу).
У разі, якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Контролюючий орган вважає, що позивачем до складу податкового кредиту за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 включено суму ПДВ 63884,59 грн за придбані товари, які використовувалися підприємцем в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку згідно з податковими накладними, переліченими в акті перевірки.
Однак, судом апеляційної інстанції встановлено, що про проведення інвентаризації ФОП ОСОБА_1 не був повідомлений у порядку, передбаченому статтею 42 ПК України. В порушення вимог Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 № 879 не було призначено комісію, не проведено фактичного перерахунку товарно-матеріальних цінностей, не задокументовано результати інвентаризації, оскільки до Акту перевірки не долучено копії матеріалів про результати проведеної інвентаризації товарно-матеріальних цінностей.
Крім того, перевірка проводилась у період з 03 листопада по 16 грудня 2019 року, про що зазначено в п. 1 розділу ІІ стор. 2 Акту перевірки. Тому, фактично провести інвентаризацію залишків запасів ТМЦ, станом на 31 грудня 2018 року, контролюючий орган фізично не мав змоги, оскільки від дати, на яку встановлено порушення, сплинуло більше 11 місяців.
Також, суд апеляційної інстанції вважає, що перелічені в Акті перевірки матеріальні запаси (паливо та будівельні матеріали на загальну суму 383307,54 грн з ПДВ) дійсно не обліковувались у залишках станом на 31.12.2018, оскільки були використані ФОП ОСОБА_1 протягом відповідного звітного періоду виключно у господарських цілях, а саме: 
- паливо використано для заправки автомобілів, які в свою чергу використовуються для транспортування (перевезення) товарів;
- будівельні матеріали використано для ремонту (добудови) орендованого приміщення, в якому розміщена торгова точка.
Згідно з п.п. 177.4.4 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем списано паливо-мастильні матеріали, що підтверджується актами списання від 28.09.2018, 31.12.2018, 30.11.2018, 31.10.2018, 27.06.2018, 31.07.2018, 31.08.2018 (а. с. 205-211 том 1).
Відповідно до Наказу № 7 від 31.05.2018 про використання автомобіля MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI (спеціалізований вантажний фургон малотоннажний), номерний знак НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , використовувався ним під час здійснення господарської діяльності. 
Також, в матеріалах справи міститься лист-згода Краковецького споживчого товариства Яворівської райспоживспілки від 05.02.2018 на перепланування та переобладнання та проведення інших ремонтних робіт на об`єкті оренди, відомості про виконання робіт поліпшення від 27.12.2018 на виконання ремонтних та будівельно-монтажних робіт господарським способом по поліпшенню об`єкта «Торгова точка», що знаходиться за адресою: Львівська обл., Яворівський район, с. Нагачів, вул. О. Ковальчика, 93А та від 27.12.2018 на виконання ремонтних та будівельно-монтажних робіт господарським способом по поліпшенню об`єкта “Торгова точка”, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними висновки контролюючого органу щодо заниження суми податкового зобов`язання за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 на суму 63884,59 грн в результаті не включення до складу податкового зобов`язання суми ПДВ за придбані товари, які використовувалися підприємцем в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, які відсутні на залишку станом на 31.12.2018. Оскільки, відповідачем не досліджувалося питання реалізації цих залишків, за наслідками інвентаризації не складено акта інвентаризації чи інших матеріалів, складених за наслідками проведеної вибіркової інвентаризації товаро-матеріальних цінностей, у яких відображено перелік останніх, що є порушенням Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879. До матеріалів справи долучено Акт перевірки від 10.12.2019 про те, що інвентаризацію проведено і складено Акт інвентаризації на 9 аркушах, однак такий до матеріалів справи відповідачем не долучений, ні в суді першої, ні апеляційної інстанції.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що є протиправним і таким, що підлягає скасуванню, податкове повідомлення-рішення № 0001763306 від 23.01.2020, яким зменшено розмір від`ємного значення з податку на додану вартість в розмірі 74617 грн.
Щодо податкового повідомлення-рішення № 0001793306 від 23.01.2020, згідно якого до ФОП ОСОБА_1 застосовано штраф в розмірі 75861 грн, за порушення реєстрації протягом граничного строку податкових накладних, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником суми та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних в установлений цим Кодексом термін.
Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операції з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Згідно акту перевірки, контролюючим органом встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 граничних термінів реєстрації податкових накладних, визначених статтею 201 Податкового кодексу України. Зокрема, ФОП ОСОБА_1 не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на загальну суму 383 307,54 грн., в т.ч. ПДВ на суму 63 884,59 грн., зокрема за грудень 2018 року на загальну суму 383 307,54 грн., в т.ч. ПДВ на суму 63 884,59 грн. 
Суд апеляційної інстанції вважає, що в позивача не виникло обов`язку, щодо складення податкових накладних на суму ПДВ в розмірі 120655,85, оскільки зобов`язання з ПДВ в розмірі 63884,59 грн у грудні 2018 року не підлягало нарахуванню, так як паливо та будівельні матеріали були використані позивачем у господарській діяльності. 
Отже, позивач не порушив граничних термінів реєстрації податкових накладних, визначених статтею 201 ПКУ, за фактом відсутності податкових зобов`язань на загальну суму 120 655,85 грн.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення № 0001793306 від 23.01.2020 підлягає скасуванню в частині 60329,33 грн штрафних санкцій за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)», оскільки штраф, який застосований контролюючим органом на суму 15531,67 грн за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних в сумі 31063,33 грн за вересень 2017, позивач не заперечує.
Щодо податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб в сумі 60550,62 грн донарахованих за неналежне ведення обліку доходів і витрат, внесення до декларацій про майновий стан та доходи за 2017, 2018 роки перекручених даних, що призвело заниження чистого доходу на суму 336392,34 грн, що вплинуло на заниження зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України, об`єктом оподаткування (доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності) є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Відповідно до матеріалів справи, висновки контролюючого органу у цій частині обґрунтовуються тим, що позивачем було занижено загальний оподаткований дохід на загальну суму 336 392,34 грн за рахунок не включення до нього грошових коштів, що надійшли на його рахунки від ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 із призначенням платежу «дебіторська заборгованість згідно актів звірки». 
Суд першої інстанції вважав такі висновки відповідача необґрунтованими з огляду на те, що від зазначених контрагентів позивача у період 2017-2018 років на його розрахункові рахунки надходили кошти на виконання договорів про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги. При цьому ними були допущені помилки при заповненні реквізитів платіжних доручень, а саме в частині реквізиту кожного з платіжних доручень «призначення платежу» помилково зазначено «дебіторська заборгованість згідно акту звірки» замість «поворотна фінансова допомога згідно договору від…», які у подальшому були ними уточнені. 
Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 85.2 ст. 85 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Відповідно до п. 44.6 ст. 44 ПК у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці         другому пункту 44.7         цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Згідно п. 44.7 ст. 44 у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).
Протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.
У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений         статтею 82         цього Кодексу.
У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.
Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріали справи, що під час перевірки контролюючим органом ФОП ОСОБА_1 було надано довідки про суми дебіторської та кредиторської заборгованості, відповідно до яких дебіторська заборгованість станом на 01 січня 2017 року, 01 січня 2018 року та 31 грудня 2018 року по розрахунках з покупцями відсутня.
Також, судом апеляційної інстанції встановлено та не заперечили сторони, що     під час перевірки, договорів № 2017/02 від 01 травня 2017 року, № 2017/01 від 01 лютого 2017 року, № 2017/03 від 01 серпня 2017 року про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги між позивачем та ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , а також листів-уточнень про виправлення допущених помилок у реквізитах платіжних доручень надано не було, як і документів про отримання поворотної фінансової допомоги.     
При цьому апеляційний суд критично ставиться до фактичної можливості систематичного допущення аналогічної помилки про оформленні кількох десятків платіжних доручень трьома різними суб`єктами підприємницької діяльності при перерахуванні коштів позивачу у різний час впродовж 2017-2018 років. 
Крім того, в Акті перевірки № 753/33.6-3/ НОМЕР_1 від 21 грудня 2019 року наявний підпис позивача під тим, що надані ним первинні документи, які використані при проведенні перевірки, достовірні і додаткових (інших) документів, що свідчать про діяльність суб`єкта господарювання за період, що перевірявся, немає (а.с. 72 т.1)
Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які пояснення щодо того, чому ФОП ОСОБА_1 , з урахуванням приписів пунктів 44.6 та 44.7 статті 44 ПК України не надав необхідні первинні документи контролюючому органу до прийняття оспорюваних рішень.
Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що Восьмим апеляційним адміністративним судом у справі № 380/2418/20 за адміністративним позовом ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 23.01.2020 № 0001803306, від 23.01.2020 № 0001813306 винесеного на підставі Акта перевірки № 753/33.6-3/ НОМЕР_1 від 21.12.2019, у якій досліджувались обставини щодо заниження загального оподатковуваного доходу на загальну суму 336392,34 грн за рахунок не включення до нього грошових коштів, що надійшли на рахунки позивача від ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 .
У цій частині відмовлено в задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2020, яка набрала законної сили.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Оскільки,  постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2020   у справі № 380/2418/20   встановлено обставини щодо заниження ФОП ОСОБА_1 загального оподатковуваного доходу на загальну суму 336392,34 грн за рахунок не включення до нього грошових коштів, що надійшли на рахунки позивача від ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 , яка набрала законної сили, а тому така, у відповідності до ч. 4 ст. 78 КАС України, має преюдиційне значення у розглядуваних спірних правовідносинах.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при вирішенні спору у цій частині допущено невідповідність своїх висновків обставинам справи, щодо заниження ФОП ОСОБА_1 загального оподатковуваного доходу на суму 336392,34 грн, як наслідок дійшов помилкового висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення № 0001753306 від 23.01.2020 на суму 75688,28 грн, з них 60550,62 грн податкових зобов`язань за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» та 15137,66 грн штрафні санкції та його скасування.
Згідно з п.п. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст. 163 цього Кодексу.
Відповідно до п. 163.1 ст. 163 ПК України, об`єктом оподаткування резидента, є, зокрема загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Оскільки, судом апеляційної інстанції встановлено, що податкові зобов`язання з військового збору в сумі 5045,90 грн контролюючим органом донараховано в результаті заниження суми чистого доходу на загальну суму 336392, 44 грн, що вплинуло на заниження зобов`язань з військового збору на загальну суму 5045, 90 грн (336392, 44 грн х 1,5%), а тому до позивача правомірно застосована штрафна санкція у розмірі 1261,48 грн (5045, 90 грн х 25%).   
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0001743306 від 23.01.2020 на суму 6307,38 грн, з них 5045,90 грн податкових зобов`язань за платежем «Військовий збір» та 1261,48 грн штрафні санкції, а тому в цій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Щодо податкового повідомлення-рішення № 0001773306 від 23.01.2020, згідно якого ФОП ОСОБА_1 нараховано податкові зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» та  застосовано штрафні санкції, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджено отримання відповідачем доходу за період з 10.08.2017 по 31.12.2018 за рахунок надходжень грошових коштів по розрахункових рахунках ФОП ОСОБА_1 від ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 з призначенням платежу «дебіторська заборгованість згідно актів звірки» на загальну суму 340645,60 грн, у тому числі ПДВ 5774,27 грн.
Відповідно податковим органом визначено, що за період з 10.08.2017 по 31.12.2018 позивачем не нараховано податкове зобов`язання по ПДВ в сумі 56774,27 грн з отриманої за цей період оплати дебіторської заборгованості, чим порушено п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України та порушено граничні терміни реєстрації податкових накладних, визначених статтею 201 Податкового кодексу України за період з 13.09.2017 по 31.12.2018) на загальну суму ПДВ 56774, 27 грн.
Оскільки судом апеляційної інстанції встановлені обставини щодо заниження ФОП ОСОБА_1 загального оподатковуваного доходу на загальну суму 336392,34 грн за рахунок не включення до нього грошових коштів, що надійшли на рахунки позивача від ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 , а тому донарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість за отриманий дохід і донарахування податкових зобов`язань та  висновки відповідача про порушення строків реєстрації податкових накладних за період з 13.09.2017 по 31.12.2018 на загальну суму ПДВ 56774,27 грн є правомірними.
          З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що  податкове повідомлення-рішення № 0001773306 від 23.01.2020, згідно якого ФОП ОСОБА_1 нараховано податкові зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» та  застосовано штрафні санкції винесено правомірно, а тому не може бути скасованим. 
Щодо податкового повідомлення-рішення № 0001783306 від 23.01.2020, згідно якого застосовано штрафні санкції у сумі 170 грн, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у період з 01.01.2016 по 31.12.2018 здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування  обліку та звітності зі сплати авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб та поданням річної податкової декларації про майновий стан та доходи.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем за 2016 рік задекларовано отриманий дохід у сумі 557742,12 грн, за 2017 рік - 1618114,36 грн. За період з 01.08.2016 по 31.07.2017 ФОП ОСОБА_1 отримав дохід у розмірі 1000706,80 грн.
Відповідно до п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.  
Згідно з пунктами 183.1 та 183.2 статті 183 Податкового кодексу України, будь-яка особа, що підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання)   реєстраційну заяву.
У разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у    статті 181    цього Кодексу.
Системний аналіз наведених правових норм, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку про те, що особа, яка здійснює операції з постачання товарів/послуг на митній території України, які підлягають оподаткуванню згідно з розділом V Податкового кодексу України (ПОДАТОК НА ДОДАНУ ВАРТІСТЬ), загальний обсяг яких протягом останніх 12 календарних місяців перевищує 1000000 гривень, то така особа, не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, повинна подати до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням заяву і відповідно зареєструватись як платник ПДВ.
Суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки сума доходу, отримана ФОП ОСОБА_1 від реалізації товарів/послуг за останні 12 календарних місяців (01.08.2016-31.07.2017), становила 1000706,80 грн, отже платнику податків слід було до 10.08.2017 подати до контролюючого органу заяву на реєстрацію платником податків на додану вартість за формою 1-ПДВ.
Матеріалами справи підтверджено, що ФОП ОСОБА_1 , заяву за формою 1-ПДВ (вхідний № 5790/10) на реєстрацію платником податків на додану вартість подано у ГУ ДПС у Львівській області Городоцьке управління Яворівської ДПІ (Яворівський район) подано 13.09.2017, тобто з порушенням строків передбачених ст. 183 Податкового кодексу України.
Пунктом 183.10 ст. 183 Податкового кодексу України, передбачено, що будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування. 
Відповідно до п. 202.1 ст. 202 Податкового кодексу України, звітним (податковим) періодом є один календарний місяць, а якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця.
Податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України).
Суд апеляційної інстанції зауважує, що оскільки, позивачем не подано податкову декларація по податку на додану вартість за вересень 2017 року, чим порушено вимоги п. 203.1 ст. 203 ПК України, а тому штрафні санкції застосовано правомірно. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність винесення контролюючим органом податкового повідомлення-рішення № 0001783306 від 23.01.2020, яким до позивача застосовано штрафну санкцію у сумі 170 грн, а  висновок суду першої інстанції про скасування цього податкового повідомлення-рішення є помилковим.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 0001743306 від 23.01.2020, № 0001753306 від 23.01.2020, № 0001773306 від 23.01.2020, № 0001783306 від 23.01.2020 слід скасувати, оскільки суд при задоволенні  позову у цій частині допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України, є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про відмову у задоволенні позову у цій частині.
Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції скасовуючи податкові повідомлення-рішення № 0001713306 від 23.01.2020, № 0001723306 від 23.01.2020, № 0001733306 від 23.01.2020, № 0001763306 від 23.01.2020, № 0001793306 від 23.01.2020 в частині 60329,33 грн штрафних санкцій, правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, а тому у цій частині судове рішення необхідно залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 310, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області задовольнити частково.  
Рішення    Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі № 380/13095/20 в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Львівській області:
- № 0001743306 від 23.01.2020 на суму 6307,38 грн, з них 5045,90 грн податкових зобов`язань за платежем «Військовий збір» та 1261,48 грн штрафні санкції;
- № 0001753306 від 23.01.2020 на суму 75688,28 грн, з них 60550,62 грн податкових зобов`язань за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» та 15137,66 грн штрафні санкції;
-  № 0001783306 від 23.01.2020 на суму 170,00 грн штрафних санкцій за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)».
- № 0001773306 від 23.01.2020 в частині 31063,00 грн податкових зобов`язань за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» та 7765,75 грн штрафних санкцій;
- № 0001793306 від 23.01.2020 в частині 15531 грн 67 коп штрафних санкцій за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» скасувати та прийняти у цій частині нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі № 380/13095/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	М. А. Пліш  	
У зв`язку із перебуванням судді-доповідача Гінди О.М., в період з 21.09.2021 по 24.09.2021, у відрядженні, згідно наказу № 553 к/тм від 14.09.2021, повний текст постанови складено та підписано повним складом колегії суддів 27.09.2021.