ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

06 липня 2021 року	 	Справа № 916/1665/20	
м.Одеса, пр-т Шевченка, 29
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді М.А. Мишкіної 
суддів:    О.Ю. Аленіна, Л.В. Лавриненко 
секретар  судового засідання  Кияшко Р.О. 

за участю представників учасників справи:  
від ГО «Одеська обласна група медіації» -   Добров Р.М. – в порядку самопредставництва; 
від  Департаменту комунальної власності Одеської міської ради –    Фельдман О.А. – за довіреністю

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради
на рішення Господарського суду Одеської області від 28 вересня 2020 року
у справі №916/1665/20
за позовом  Департаменту комунальної власності Одеської міської ради
до Громадської організації «Одеська обласна група медіації»
про стягнення 318058,58грн.
  суддя суду першої інстанції:  С.В. Літвінов
час і місце ухвалення рішення: 28.09.2020р., 11.47год., м.Одеса, Господарський суд Одеської  області, зала судових засідань №15
повне рішення складене 08.10.2020р.

Учасники процесу належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.  
 В судовому засіданні  06.07.2021р. згідно ст.ст.233, 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.     

встановив:

09.06.2020р.  Департамент комунальної власності Одеської міської ради  (надалі – позивач, ДКВ ОМР, Департамент) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Громадської організації «Одеська обласна група медіації»  (надалі – відповідач,  ГО «Одеська обласна група медіації», Організація), у якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь   неустойку за прострочення повернення об`єкта оренди у розмірі 318058,58 грн.
             В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що  відповідач на підставі договору оренди №27/60 від 07.04.1999р. (надалі – Договір №27/60), укладеним з Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради (наразі – Департамент комунальної власності Одеської міськради) користувався нежитловим приміщенням підвалу загальною площею 284,3кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.01.2020р. у справі №916/2873/19  позов Департаменту комунальної власності  Одеської міської ради задоволено частково, виселено ГО «Одеська обласна група медіації» з вищезазначеного нежитлового приміщення підвалу, у задоволенні позовних вимог щодо стягнення та розірвання договору відмовлено. В ході розгляду цієї справи судом встановлено, що строк дії договору  №27/60 від 07.04.1999р. закінчився 31.12.2018р. та у період з 01.01.2019р. по теперішній час орендар продовжує користуватися орендованим приміщенням без правових підстав. Відповідно до п.4.6 Договору  27/60 відповідач був зобов`язаний в разі припинення договору  повернути орендоване приміщення, проте на момент подання позову у даній справі відповідач не передав позивачу у добровільному порядку приміщення підвалу. У зв`язку із неповерненням відповідачем приміщення підвалу, з ГО «Одеська обласна група медіації» підлягає стягненню неустойка за прострочення виконання зобов`язань  з повернення об`єкту оренди в розмірі подвійної орендної плати за кожен місяць прострочення, що за період з 01.01.2019р. по 31.05.2021р. складає 318058,58грн. (розрахунок доданий до позовної заяви) 
З посиланням на норми  ст.11, 16, 525, 526, 629, ч.2 ст.785, ч.2 ст.795 ЦК України, ст.ст.174,193 ГК України, ч.1 ст.27 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
06.08.2020р. відповідач подав місцевому господарському суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що;
-    Організація з дати припинення  дії Договору №27/60 – 31.12.2018р. не  користується нежитловим приміщенням та звільнила його;
- під час розгляду справи №916/2873/19 позивач надав суду Акт обстеження від 29.01.2021р., в якому зазначено, що приміщення відповідачем тривалий час не використовується
-  в ході розгляду справи №916/2873/19 не встановлювався факт перебування або не перебування відповідача в нежитловому приміщенні після закінчення дії договору оренди;
- для  повернення за відповідним актом має бути акт надання даного приміщення в оренду, складений у 1999 році при укладенні договору оренди. Проте фактично при  укладенні договору оренди Акт приймання-передачі  приміщення в оренду орендодавцем (позивачем) не надавався і такий документ відсутній;
- позивач некоректно тлумачить рішення суду у справі №916/2873/19, зазначаючи,  що судом в цій справі  певні обставини визнано загальновідомими, і, відповідно, за приписами ч.3 ст.75 ГПК України такі обставини не потребують доказуванню – рішення  у справі №916/2873/19 не містить жодного висновку  щодо визнання будь-якого факту загальновідомим;
-   для того, щоб було можливо стягнути з орендаря  подвійну орендну плату відразу після закінчення строку договору оренди, необхідно зазначити конкретну дату повернення орендованого майна;
-  щодо тверджень  позивача, що саме відповідач не повернув приміщення з оренди по акту приймання-передачі, то позивачем не доведено, що обов`язок складання такого акту покладено саме  на відповідача, тобто орендаря за договором оренди;
- відповідач звільнив орендоване приміщення після закінчення  строку дії договору оренди; приміщення є таким, що не використовується, що зафіксував позивач ще в січні 2019 року. Отже відсутні  будь-які обставини, які б свідчили про наявність вини відповідача або невчинення певних дій, що засвідчують виконання зобов`язання щодо звільнення  приміщення позивача;
- представник відповідача повідомив  працівника відділу оренди Департаменту  комунальної власності, що  приміщення звільнено та залишив ключі. 
          14.09.2020р. Департамент подав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що:
- у рішенні суду у справі №916/2873/19  зазначено, що « відповідач не має правових підстав для ухилення від повернення позивачу об`єкту оренди після припинення договору оренди №27/60 від 07.04.199р.». Сторонами у справі факт припинення строку дії договору оренди та неповернення приміщення у визначеному законом порядку не оскаржувався  та рішення набрало законної сили;
- враховуючи припинення дії Договору №27/60 31.12.2018р. у відповідача з 01.01.2019р. виник обов`язок повернення орендованого майна;
- на момент подання позову відповідач добровільно не повернув приміщення, даний факт мав місце лише 21.08.2020р.  в порядку ЗУ «Про виконавче провадження» на підставі наказу у справі №916/2873/19;
- до 21.08.2020р. позивач не мав доступу  до приміщення підвалу.
          Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.09.2020р.  (суддя С.В.  Літвінов)   у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду обґрунтовано посиланням на норми  ст.ст.509, 11, ч.1 ст.759, ст.795, ч.2 ст.785, ст.612 та вмотивоване  наступним. Рішення Господарського суду Одеської області від 10.01.2020 р. у справі №916/2873/19 не містить жодного висновку щодо визнання будь-якого факту загальновідомим. В ході розгляду справи № 916/2873/19 не встановлювався факт перебування або не перебування Відповідача в нежитловому приміщенні після закінчення строку дії Договору оренди. Судом було застосовано наслідки припинення дії договору (виселення) з огляду на те, що закінчення дії договору кореспондується з суб`єктивним правом орендодавця щодо повернення об`єкта з оренди. Однак відсутність правових підстав для укладення акта приймання-передачі нежитлового приміщення з оренди (саме в зв`язку з відсутністю першого акта, яким би нежитлове приміщення передавалось в оренду), судом у справі № 916/2873/19 не досліджувалось в зв`язку з тим, як зазначено в судовому рішенні, що «обставини щодо складання акту приймання-передачі при прийнятті об`єкту в оренду не відносяться до предмету спору у даній справі». Сторонами в матеріали справи надано подано Акт обстеження нежитлового приміщення комунальної власності, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 29.01.2019 р.. Зазначений Акт обстеження складено Позивачем після закінчення строку Договору оренди; у Акті обстеження зазначено, що приміщення орендарем тривалий час не використовується. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач в період з 01.01.2019 по 30.05.2020р. користувався оспорюваним приміщенням. Враховуючи вищевикладене,   відсутні будь-які обставини, які б свідчили про наявність вини відповідача або не вчинення певних дій, що засвідчують виконання зобов`язання щодо звільнення приміщення позивача. Таким чином, не підлягає стягненню неустойка за прострочення виконання зобов`язань з повернення об`єкта оренди у розмірі подвійної орендної плати за кожен місяць прострочення, що складає 318058грн.
04.06.2021р. до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області надійшла апеляційна скарга Департаменту комунальної власності Одеської міської ради  на рішення від 28.09.2020р., в якій скаржник  просив суд  скасувати оскаржене рішення повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.                 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначив, що  є помилковим висновок  суду про відсутність вини відповідача у неповерненні останнім позивачу об`єкта оренди за договором оренди нежитлового приміщення №27/60 від 07.04.1999, що припинив свою дію, а саме: нежитлового приміщення підвалу загальною площею 284,3 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження добросовісної поведінки   ГО «Одеська обласна група медіації», зокрема, наміру останньої повернути орендоване майно з дотриманням вимог законодавства. Водночас апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що Департамент комунальної власності Одеської міської ради фактично не мав доступу до вищенаведеного об`єкта нерухомого майна комунальної форми власності до моменту примусового виселення  відповідача в межах здійснення виконавчого провадження.  Сторонами у справі №916/2873/19  факт припинення строку дії договору оренди та неповернення приміщення у визначеному законом порядку  не оскаржувався та рішення набрало законної сили. Відповідач повинен був повернути приміщення, чого не зробив у добровільному порядку, у зв`язку із чим йому була нарахована неустойка. На підтвердження обґрунтованості апеляційної скарги позивач посилається на правову позицію, викладену в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 10.04.2018р. у справі №910/9328/17.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 02.11.2020р. апеляційну скаргу залишено без руху, від 11.11.2020р. відкрито апеляційне провадження у справі.
26.11.2020р. ГО «Одеська обласна група медіації» подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити апеляційну скаргу без змін, а оскаржене рішення – без задоволення. У відзиві, зокрема, зазначено, що з дати припинення дії договору оренди нежитлового приміщення №27/60   відповідач не користується розташованим за адресою: АДРЕСА_1 нежитловим приміщенням підвалу загальною площею 284,3кв.м, оскільки звільнив вказаний об`єкт нерухомого майна, при цьому рішення Господарського суду Одеської області від 10.01.2020 у справі №916/2873/19 не містить жодних преюдиційних обставин щодо перебування відповідача у вказаному приміщенні. Крім того, наявні у матеріалах справи докази підтверджують відсутність у відповідача умислу на ухилення від повернення об`єкта оренди, що, в свою чергу, об`єктивно унеможливлює застосування у спірних правовідносинах положень ч.2 ст.785 ЦК України. Відповідач також стверджує про безпідставність посилання скаржника в апеляційній скарзі на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 10.04.2018р. у справі №910/9328/17, обставини вказаної справи та справи №916/1665/20 не є тотожними.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2021р. (головуючий суддя С.В.Таран, судді Л.О.Будішевська, Л.В. Поліщук) апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задоволено частково; рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2020р. у справі №916/1665/20 скасовано; позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Громадської організації «Одеська обласна група медіації» задоволено частково; стягнуто з Громадської організації «Одеська обласна група медіації» на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради неустойку за прострочення повернення об`єкта оренди у розмірі 2,84 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.         
Постановою Верховного Суду від 28.05.2021р. касаційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задоволено частково; постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2021р. у справі №916/1665/20 скасовано; справу №916/1665/20 направлено на новий розгляд до Південно-західного апеляційного господарського суду.        
Скасовуючи постанову від 11.01.2021р., Верховний Суд зазначив, що висновки суду апеляційної інстанції щодо необхідності проведення нарахування неустойки, виходячи з розміру орендної плати, яка була встановлена на період з 01.01.2018р. по 31.12.2018р., а саме: 1грн. на рік, не відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.06.2019 у справі №916/1916/18; Верховний Суд у постанові від 25.06.2019   погодився зі здійсненим судом апеляційної інстанції розрахунком неустойки на підставі частини другої статті 785 ЦК України з урахуванням встановленої у договорі базової ставки орендної плати за місяць. Апеляційний господарський суд у цій справі   вказаних висновків Верховного Суду не врахував та помилково виходив із того, що розмір неустойки, передбаченої частиною другою статті 785 ЦК України слід обчислювати з урахуванням орендної плати 1грн на рік. Разом з тим, оцінка наданому позивачем розрахунку заборгованості у справі з урахуванням базової ставки орендної плати за місяць судом апеляційної інстанції не надавалася.         
04.06.2021р. матеріали справи №916/1665/20 надійшли до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2021р., справа №916/1665/20 розподілена на розгляд колегії суддів – головуючий суддя М.А.Мишкіна, судді О.Ю. Аленін, Л.В. Лавриненко.          
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 08.06.2021р. прийнято справу №916/1665/20 до провадження  у зміненому складі суду: головуючий суддя М.А.Мишкіна, судді:   О.Ю.  Аленін, Л.В.Лавриненко та призначено справу до розгляду у судовому засіданні  06.07.2021р. з повідомленням учасників справи.
У судовому засіданні 06.07.2021р. представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.
Представник відповідача заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення.
Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
          Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, які з`явились у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для   задоволення скарг виходячи із наступного.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 07.04.1999р. між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради  (Орендодавець) та Громадською організацією «Одеська обласна група медіації» (Орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення №27/60 (надалі – Договір №27/60), відповідно до умов пункту 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне володіння та користування підвальне приміщення загальною площею 268 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , з метою розміщення організації.
Договір діє з 15.03.1999р. до 07.04.2002р. (п.1.2 Договору №27/60)  
Відповідно до п.п.2.1, 2.2 Договору №27/60  вступ Орендаря у володіння та користування приміщенням настає одночасно з підписанням сторонами договору оренди та акту приймання-передачі вказаного приміщення. Передача приміщення в оренду не спричиняє передачу Орендарю права власності на це приміщення. Власником орендованого приміщення залишається територіальна Одеська міська рада.
Згідно із п.п.3.1, 3.2 Договору №27/60  орендна плата перераховується Орендодавцю щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця з урахуванням щомісячного індексу інфляції відносно суми орендної плати, визначеної за перший місяць після укладання договору оренди в розмірі 1 грн за все приміщення у рік. Розмір орендної плати також може бути переглянутий на вимогу однієї зі сторін у випадках, передбачених законодавством України.
Орендар зобов`язується в разі припинення договору оренди повернути Орендодавцеві орендоване приміщення в належному стані, не гіршому, ніж на час передачі його в оренду (п.4.6 Договору №27/60 ).
Відповідно до п.8.1 Договору №27/60   за невиконання або неналежне виконання зобов`язань згідно з договором оренди сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим договором.
Згідно із п.9.2 Договору №27/60   зміна або розірвання договору можуть мати місце за погодженням сторін. Зміни та доповнення, що вносяться до договору, розглядаються сторонами протягом 20 днів. Одностороння відмова від виконання договору та внесення змін не допускаються.
Дія договору оренди припиняється, зокрема, внаслідок закінчення строку (п.9.6 Договору №27/60).
В подальшому   до Договору №27/60 були укладені додаткові погодження  та договори, а саме:
- додаткове погодження №1 від 28.05.2001р., яким продовжено строк дії договору до 07.04.2007р., змінено площу орендованого приміщення з 268 кв.м на 283,6 кв.м. та встановлено річну орендну плату з 01.05.2001р. у сумі 1,20грн. (з урахуванням ПДВ 20%);
- додаткове погодження б/н від 31.07.2007р., яким продовжено строк дії договору до 03.07.2010р. та встановлено річну орендну плату у сумі 1,20грн. (з урахуванням ПДВ 20%);
- додаткове погодження б/н від 03.08.2009, яким збільшено площу орендованого приміщення з 283,6 кв.м до 284,3 кв.м та встановлено річну орендну плату з 03.08.2009р. у сумі 1,20грн. (з урахуванням ПДВ 20%);
- додаткове погодження б/н від 23.05.2011р., яким змінено назву Орендодавця на Департамент комунальної власності Одеської міської ради, продовжено строк дії договору до 31.12.2011р. та встановлено річну орендну плату з 29.04.2011р. по 31.12.2011р. у сумі 1,20грн. (з урахуванням ПДВ 20%);
- додаткове погодження б/н від 08.05.2012р., яким продовжено строк дії договору до 31.12.2012р. та встановлено річну орендну плату з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. у сумі 1,20грн.  (з урахуванням ПДВ 20%);
- додатковий договір №6 від 08.01.2013р., яким продовжено строк дії договору до 31.12.2013р. та встановлено річну орендну плату з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. у сумі 1,20грн.  (з урахуванням ПДВ 20%);
- додатковий договір №7 від 25.02.2014р., яким продовжено строк дії договору до 31.12.2014р. та встановлено річну орендну плату з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. у сумі 1,20грн.  (з урахуванням ПДВ 20%);
- додатковий договір №8 від 17.01.2015р., яким продовжено строк дії договору до 31.12.2015р. та встановлено річну орендну плату з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. у сумі 1,20грн. (з урахуванням ПДВ 20%);
- додатковий договір №9 від 21.01.2016р., яким продовжено строк дії договору до 31.12.2016р. та встановлено річну орендну плату з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. у сумі 1,20грн.  (з урахуванням ПДВ 20%);
- додатковий договір №10 від 23.12.2016р., яким продовжено строк дії договору з до 31.12.2017р. та встановлено річну орендну плату з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. у сумі 1,20грн. (з урахуванням ПДВ 20%);
- додатковий договір №11 від 22.03.2018р., яким продовжено строк дії договору до 31.12.2018р. та визначено, що за орендоване приміщення Орендар зобов`язується сплачувати орендну плату з 01.01.2018р. по 31.12.2018р. в розмірі 1грн. в рік за все приміщення (без урахування ПДВ та індексу інфляції), а з 01.01.2019р. – орендну плату, що розрахована на 01.01.2018р. та становить 6804,97грн. (без урахування ПДВ та індексу інфляції) і є базовою ставкою орендної плати за місяць.
29.01.2019р. комісією у складі працівників Департаменту комунальної власності Одеської міської ради складено Акт обстеження нежитлового приміщення комунальної власності, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з яким орендоване на підставі договору №27/60   приміщення підвалу ГО «Одеська обласна група медіації» тривалий час не використовується, між тим доступ на вказаний об`єкт комісії на надано (у телефонному режимі голова даної Громадської організації відмовив у наданні доступу до приміщення).
Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.01.2020р. у справі №916/2873/19 (яке набрало законної сили), частково задоволено позов Департаменту комунальної власності Одеської міськради до ГО «Одеська обласна група медіації» про стягнення заборгованості у розмірі 74190,77грн. і пені у розмірі 8096,28грн., розірвання договору оренди та виселення; виселено відповідача з нежитлового приміщення підвалу загальною площею 284,3кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради; закрито провадження у справі №916/2873/19 в частині позовних вимог про стягнення з Громадської організації Одеська обласна група медіації 18,60грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Під час розгляду справи №916/2873/19 судом встановлено, що Договір №27/60   припинив свою дію у зв`язку зі спливом строку, на який його було укладено, з 01.01.2019р., що зумовило відсутність правових підстав для володіння та користування ГО «Одеська обласна група медіації» нерухомим майном комунальної форми власності – нежитловим приміщенням підвалу загальною площею  284,3 кв.м, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
На виконання рішення Господарського суду Одеської області від 10.01.2020р. у справі №916/2873/19   10.01.2020р. було видано відповідний наказ, для виконання якого позивач звернувся до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у зв`язку з чим державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №61390632.
Відповідно до акту б/н від 21.08.2020р., складеного державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в межах виконавчого провадження №61390632, за результатом виходу за адресою: м. Одеса, просп. Гагаріна, 23/4 ані Громадської організації «Одеська обласна група медіації», ані майна останньої у приміщенні підвалу не виявлено; ключі від приміщення передані представнику Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Даний акт підписаний державним виконавцем і представниками Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та Громадської організації «Одеська обласна група медіації», при цьому представник боржника у вказаному акті зазначив про свою незгоду з викладеною в ньому інформацією та зауважив про те, що його заперечення будуть подані додатково.
В подальшому державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в межах виконавчого провадження №61390632 було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження (т.1, а.с.123).
Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що після припинення 31.12.2018р.  дії Договору №27/60 відповідач не повернув позивачу орендоване майно, у зв`язку із чим з відповідача на користь позивача  підлягає  стягненню неустойка у сумі  318058,58грн. на підставі ч.2 ст.785 ЦК України відповідно до розрахунку, доданому до позовної заяви.
Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з чим не погоджується суд апеляційної інстанції, з огляду наступного.
Згідно із ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.
Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно із ч.1 ст.759 ЦК України  за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Відповідно до ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Згідно із ч.1 ст.763 ЦК України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Відповідно до ч.2 ст.291 ГК України, ч.2 ст.26 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» №2269-XII, який був чинним на час укладення договору оренди, договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено
Згідно із ч.4  ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.01.2020 у справі №916/2873/19 встановлений факт припинення з 01.01.2019р. дії Договору №27/ у зв`язку із спливом строку, на який його було укладено, отже ці обставини не підлягає доведенню.
Обставина закінчення дії договору 31.12.2018р. визнається відповідачем. 
Згідно із ч.1 ст.785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
У разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди (ч.1 ст.27 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» №2269-XII, який був чинним на час укладення договору оренди),
Відповідно до ч.2 ст.795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.
Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (ч.2 ст.785 ЦК України).
Отже, неустойка, право на стягнення якої передбачено нормами ч.2 ст.785 ЦК України,  є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення, а можливість її нарахування  обумовлюється не тим, що орендар продовжує користування майном, а з тим, що він не повернув об`єкт оренди у встановлений ч.2 ст.795 ЦК України спосіб (шляхом підписання Акту передачі-приймання). 
Законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом поверненням об`єкту договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі. У разі невиконання обов`язку, передбаченого нормами ч.1 ст.785 ЦК України, закон визначає можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди. 
Право на стягнення неустойки,  пов`язується з простроченням орендарем виконання зобов`язання з повернення орендованого майна за актом приймання-передачі; зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди виникає після закінчення дії договору оренди, і наймодавець (орендодавець) в цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання, окрім використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.
Згідно із ч.ч.1,2 ст.614  ЦК України особа яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Для застосування наслідків, передбачених ч.2 ст.785 ЦК України  необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 цього Кодексу. При цьому для застосування відповідальності, передбаченої наведеною нормою, важливим є встановлення наявності в орендаря можливості передати майно, що було предметом оренди, та умисного невиконання ним цього обов`язку.
Така правова позиція викладена у постанові  Верховного Суду   від 30.08.2019р. у справі №910/13695/18.
Умовами Договору №27/60 не визначено строку, протягом якого орендар повинен повернути орендодавцю майно у разі припинення дії договору (п.4.6 договору).
Суд першої інстанції і оскаржуваному рішенні з посиланням на норми ч.3 ст.75 ГПК України послався на те, що рішення у справі №916/2873/19 не містить будь-яких загальновідомих фактів та під час розгляду цієї справи  не встановлювався факт перебування чи не перебування ГО «Одеська обласна група медіації» в орендованому приміщенні після закінчення строку дії Договору №26/70.
Проте такі обставини не впливають на висновок  про правомірність нарахування  неустойки за ч.2 ст.785 ЦК України за неповернення об`єкта оренди.
Разом з цим, рішенням у справі №916/2873/19 встановлено, що Договір №27/60 припинив свою дію 01.01.2019р. 
Отже у відповідності до ч.1 ст.785 ЦК України    відповідач повинен був негайно повернути позивачу об`єкт оренди, чого останнім зроблено не було, майно передане 21.08.2020р. під час примусового виконання рішення суду у справі №916/2873/19.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про відсутність вини відповідача у неповерненні майна є помилковим, що призвело до неправильного вирішення справи по суті заявлених позовних вимог.
Відповідач своєчасно не повернув Департаменту комунальної власності Одеської міськради орендоване майно, при цьому у матеріалах справи відсутні та відповідачем не надані докази на підтвердження відсутності його вини в несвоєчасному поверненні орендодавцю спірного нерухомого майна, що  свідчить про необхідність застосування до орендаря наслідків, передбачених нормою ч.2 ст.785 ЦК України, а саме стягнення неустойки, нарахованої за період 01.01.2019р.-31.05.2020р. 
Додатковим договором №11 від 22.03.2018р. до Договору №27/60 продовжено строк дії договору до 31.12.2018р.   визначено, що за орендоване приміщення Орендар зобов`язується сплачувати орендну плату з 01.01.2018р. по 31.12.2018р. в розмірі 1грн. в рік за все приміщення (без урахування ПДВ та індексу інфляції), а з 01.01.2019р. – орендну плату, що розрахована на 01.01.2018р. та становить 6804,97грн. (без урахування ПДВ та індексу інфляції) і є базовою ставкою орендної плати за місяць.
Верховний Суд, скасовуючи постанову Південно-західного апеляційного господарського суду у даній справі зазначив, що судом апеляційної інстанції не надавалась оцінка наданому позивачем розрахунку заборгованості у справі з урахуванням базової ставки орендної плати за місяць судом апеляційної інстанції не надавалася.         В додатки до позовної заяви позивачем надано розрахунок неустойки (т1, а.с.25),  відповідно до якого   неустойка нарахована за період з 01.01.2019р. по 31.05.2020р. у сумі 318058,58грн., з використанням ставки орендної плати за місяць.
У постанові Верховного Суду від 25.06.2019р. у справі №    916/1916/18, ухваленій у подібних правовідносинах щодо стягнення неустойки, передбаченої ч.2 ст.785 ЦК УКраїни   за несвоєчасне повернення об`єкта оренди комунальної форми власності після припинення дії договору, суд погодився з висновками апеляційного господарського суду, що зазначену неустойку слід нараховувати в двократному розмірі орендної плати, яка підлягали б сплаті, якби договір діяв, а також визнав хибним здійснення судом першої інстанції розрахунку суми неустойки, виходячи з орендної плати в розмірі 1,00грн на рік, адже сторони у додатковому договорі чітко визначили період, на який встановлений зазначений розмір орендної плати – з 08.02.2017 по 31.12.2017, а рішенням Одеської міської ради №1655-VII від 08.02.2017 "Про встановлення розміру орендної плати" також обмежено встановлення відповідачу орендної плати в розмірі 1,00 грн на рік періодом з 08.02.2017р. до 31.12.2017р..
Отже Верховний Суд у постанові від 25.06.2019р. у вищезазначеній справі   погодився зі здійсненим судом апеляційної інстанції розрахунком неустойки на підставі ч.2 ст.785 ЦК  України з урахуванням встановленої у договорі базової ставки орендної плати за місяць.           Відповідач у даній справі ані під час розгляду справи судом першої інстанції, ані під час перегляду справи судом апеляційної інстанції  не вказував на необґрунтованість/помилковість розрахунку неустойки, доданому до позовної заяви.
Відповідно до ч.2 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відзив на апеляційну скаргу  не містить  аргументів щодо неправильності  розрахунку неустойки.
Згідно ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За розрахунком неустойки (а.с.25), підставність якого не заперечувалася відповідачем протягом розгляду справи в судах усіх інстанцій, неустойка за період неповернення об`єкта оренди становить  318058,58грн.
Оцінивши вказаний розрахунок (в межах доводів апелянта та відзиву на апеляційну скаргу), колегія суддів погоджується із тим,  що підстави для його відхилення судом як доказу відсутні.
Як під час розгляду справи судом першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідач наполягав на тому, що він  з дати припинення договору (31.12.2018р.) не використовує приміщення, що підтверджується відповідним актом від 29.01.2020р. та звільнив його, приміщення не передавалось відповідачу за актом приймання передачі, отже у відповідача відсутній обов`язок з передачі позивачу приміщення саме за актом приймання-передачі, крім того, позивачем не доведено, що обов`язок укладання такого акту покладено саме  на відповідача, тобто орендаря за договором оренди.
З цього приводу колегія суддів висловилася вище у постанові, а також звертає увагу на наступне.
Згідно із ч.2 ст.795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.
Норми ст.795 ЦК України та положення Договору №27/60 не висвітлюють питання ким саме має бути складений акт (орендарем чи орендодавцем), встановлюють обов`язок сторін договору підписати такий акт, при цьому оскільки  саме на орендаря покладений обов`язок  повернути об`єкт оренди, саме він і зобов`язаний  ініціювати  складання та підписання такого Акту. 
З урахуванням вищезазначеної норми ЦК України посилання відповідача на звільнення приміщення та відсутності обов`язку передати приміщення за Актом приймання-передачі не заслуговують на увагу.
Твердження  відповідача про повідомлення Департаменту про звільнення об`єкта оренди та залишення ключів від орендованого приміщення підвалу колегія суддів відхиляє, оскільки  на доведення цієї обставини ГО «Одеська обласна група медіації» не надано доказів, крім того, повернення орендованого майна повинно було бути зафіксовано саме відповідним актом.   
          Згідно із п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно із ч.ч.1, 4 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З  урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що апеляційна скарга   підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2020р. – скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права, із прийняттям нового рішення про  задоволення позову.
Відповідно до п.п.«б», «в» п.4 ч.1 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Витрати, понесені     у зв`язку із поданням до суду позовної заяви та переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання  апеляційної скарги)  покладаються на ГО «Одеська обласна група медіації» з їх відшкодуванням  Департаменту комунальної власності Одеської міськради відповідно до  ст.129   ГПК України.   

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284    ГПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

          Апеляційну скаргу задовольнити.
Рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2020р. у справі №916/1665/20 скасувати.
Позовні вимоги задовольнити.
Стягнути з Громадської організації «Одеська обласна група медіації» на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради 318058,58грн. неустойки та 4770,88грн. судового збору за подання позовної заяви.
Стягнути з Громадської організації «Одеська обласна група медіації» на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради 7156грн. 32коп. витрат по оплаті судового  збору за подання апеляційної скарги.
Доручити Господарському суду Одеської області видати накази із зазначенням відповідних реквізитів згідно ЗУ «Про виконавче провадження».

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України. 
Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня   складення  повного судового рішення згідно положень ст.ст.287, 288 ГПК України.  

Повний текст постанови складено   12  липня 2021 року.

Головуючий суддя                                                           М.А. Мишкіна 

Суддя                                                                                            О.Ю. Аленін

         Суддя                                                                                           Л.В. Лавриненко