КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                      
   Справа № 760/17260/20                               Головуючий у 1 інстанції: Шереметьєва Л.А. 
   Провадження № 22-ц/824/8568/2021                                 Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 липня 2021 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                           Шебуєвої В.А., 
суддів                                Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,
секретар                                        Майданець К.В.,
 
розглянувши апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 січня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Київського квартирно-експлуатаційного управління  про зобов`язання вчинити дії,-
 
в с т а н о в и в:
 
В  серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Київського квартирно-експлуатаційного управління про зобов`язання вчинити дії. Зазначив, що з 10 травня 2006 року він перебуває на квартирному обліку в об`єднаній житловій комісії командування Сухопутних військ Збройних Сил України у місті Києві. Він  зареєстрований та проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка була надана йому як службова, згідно ордеру № 245 від 06 квітня 2017 року на підставі рішення виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 29 березня 2017 року на сім`ю з чотирьох осіб: він, його дружина та двоє дітей.  16 квітня 2019 року він звернувся до відповідача з рапортом про виключення квартири, в якій проживає разом з членами сім`ї з числа службових. Протоколом № 08 засідання житлової комісії Командування Сухопутних військ Збройних сил України від 26 квітня 2019 року, затвердженого командувачем, погоджено надання йому житлового приміщення для постійного проживання шляхом виключення даної квартири з числа службової та забезпечення складом сім`ї чотири особи зі зняттям з квартирного обліку в гарнізоні м.Києва. До цього часу відповідач не звернувся до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради з клопотанням про виключення квартири з числа службових, на його звернення надав відповідь, що відповідна комісія для вирішення цього питання не збирається. 19 травня 2020 року він звернувся з листом до Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України з метою вирішення питання забезпечення його житлом для постійного проживання. На цей лист йому надана відповідь від 27 травня 2020 року, якою було рекомендовано звернутися до житлової комісії за місцем перебування на квартирному обліку або Київського квартирно-експлуатаційного управління. Вважає, що бездіяльність відповідача щодо неподання клопотання про виключення наданої йому квартири з числа службових є порушенням його права.
ОСОБА_1 просив зобов`язати Київське квартирно-експлуатаційне управління подати до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Київської області клопотання з належними документами про виключення з числа службового житла трикімнатної квартири, розташованої за адресою:  АДРЕСА_1 , загальною площею 73,1 кв. м та жилою площею 42,4 кв. м.
 Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано Київське квартирно-експлуатаційне управління подати до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського р-ну Київської області клопотання разом з належно оформленими документами про виключення з числа службового житла квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 73,1 кв. м та жилою площею 42,4 кв. м.
В апеляційній скарзі Київське квартирно-експлуатаційне управління просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення судом обставини, що мають значення для справи.  Зазначає, що Київським квартирно-експлуатаційним управлінням жодним чином не порушувались права та інтереси позивача, оскільки реалізація військовослужбовцем права на житло, в тому числі шляхом виключення квартири із числа службових, має відбуватись виключно у спосіб та порядку, передбаченому законодавством, в тому числі спеціальними нормативно-правовими актами.Позивач не надав до суду рішення Комісії з контролю, з погодженням або відмовою в отриманні житла та затвердженого заступником Міністра оборони України Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, який є єдиною підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу згідно з положеннями Розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України, №380 від 31 липня 2018 року. Відсутність вказаних документів в свою чергу доводить відсутність підстав для звинувачення Київського КЕУ у бездіяльності та порушенні закону.
 В апеляційній інстанції представник Київського квартирно-експлуатаційного управління  підтримав апеляційну скаргу. Просить закрити провадження по справі, оскільки позов ОСОБА_1 підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Позивач ОСОБА_1 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,  позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України, перебував на квартирному обліку в об`єднаній житловій комісії командування сухопутних військ Збройних Сил України з 10 травня 2006 року, в тому числі в списках на першочергове отримання житла з 13 квітня 2011 року.
Відповідно до ордеру № 245 від 06 квітня 2017 року на підставі рішення виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 29 березня 2017 року позивачу на сім`ю з 4-х осіб була надана квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на склад сім`ї чотири особи (а.с. 18).
З рішення виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради № 114 від 29 березня 2017 року вбачається, що з питанням розподілу житлової площі та видачу ордерів до виконкому зверталося Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України (а.с. 17).
17 травня 2020 року позивач ОСОБА_1 був звільнений зі служби в  Збройних Силах України.
 16 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Київського квартирно-експлуатаційного управління з рапортом про виключення квартири, в якій проживає разом з членами сім`ї, з числа службових.
Протоколом № 08 засідання житлової комісії Командування СВ ЗСУ від 26 квітня 2019 року, затвердженого командувачем Сухопутних військ Збройних Сил України, погоджено надання позивачу житлового приміщення для постійного проживання шляхом виключення даної квартири з числа службових зі зняттям з квартирного обліку в гарнізоні м. Києва.
Суд першої інстанції зобов`язав Київське квартирно-експлуатаційне управління подати до Петропавлісько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського р-ну Київської області клопотання разом з належно оформленими документами про виключення з числа службового житла квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 73,1 кв. м та жилою площею 42,4 кв. м.
Колегія суддів вважає, що вказане рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло.
Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з ч.1 ст. 12 цього Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Таким же чином врегульоване дане питання в пункті 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 3 серпня 2006 року.
Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями визначено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Відповідно до п.п.2, 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства.
Пунктом 11 Порядку встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового,згідно з яким виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно- експлуатаційного органу.
Згідно з розділом 4 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщення, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 380 від 31 липня 2018 року, військовослужбовці та члени їх сімей за відсутності за місцем проходження служби житла для постійного проживання, мають право на отримання службових жилих приміщень.
Відповідно до п.10 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 380 від 31 липня 2018 року військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).
Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Суб`єктом владних повноважень визнається орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Частиною четвертою статті 19 КАС України установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службовою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Наведені норми права прямо передбачають, що військова служба належить до служби публічної.
Частиною першою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
При розгляді справи суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач обґрунтовував позовні вимоги порушенням його прав та інтересів на отримання   жилого приміщення, гарантованих  Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
У постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 (провадження № 14-62цс20) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16 за позовом особи, звільненої з військової служби, до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомира, житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій відповідачів з відмови у забезпеченні жилим приміщенням або грошовою компенсацією за належне для отримання жиле приміщення та про зобов`язання відповідачів надати позивачеві житлове приміщення або виплатити належну грошову компенсацію, щодо розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства, вказавши, що зазначені спори належать до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення та надання таких гарантій (пільг).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Оскільки спір у даній справі стосується проходження позивачем публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), гарантувала право військовослужбовцям на отримання  жилого приміщення, правовідносини, що виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, а тому спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З урахуванням викладеного, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 січня 2021 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 377, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління задовольнити частково.
Скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 січня 2021 року та закрити провадження в справі за позовом  ОСОБА_1 до Київського квартирно-експлуатаційного управління  про зобов`язання вчинити дії.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 09 липня 2021 року. 

Суддя-доповідач                                                     Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                               Оніщук М.І.
 
                                                                                 Крижанівська Г.В.